КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/14538/2024
справа №759/10025/18

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року                                                                                   м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В. 
суддів                         Мережко М.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Мотальовою-Кравець Валерією Юріївною, на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Петренко Н.О.,
у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину, -
 
встановив:
 
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, у якій просила суд видати судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
04 липня 2018 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
10 червня 2024 року ОСОБА_1 подано заяву про скасування судового наказу.
В обґрунтування заяви вказує, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та на дату оспорюваного судового наказу дитина залишалась проживати разом із боржником, перебувала повністю на його утриманні.
Вказує, що у червні 2024 року боржнику із застосунку "ДІЯ" стало відомо про відкриття державним виконавцем Броварського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого провадження за судовим наказом від 04 липня 2018 року.
Заявниця, будучи безробітною та не маючи належних умов проживання, залишила дитину проживати з боржником, при цьому сама не брала жодної участі у вихованні дитини.
Уважає, що шляхом пред`явлення судового наказу до виконавчої служби стягувачка, в першу чергу, має намір за рахунок неповнолітньої дитини, яка проживає з боржником, покращити своє матеріальне становище, а не забезпечити реалізацію прав і законних інтересів спільної дитини.
Вказує, що підставою для винесення судом оспорюваного наказу був факт введення стягувачкою суд в оману з приводу проживання дитини із заявницею. Суд не взяв до уваги того факту, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишилась проживати з батьком, дідусем та бабусею, оскільки стягувачка не мала можливості забезпечити належні умови проживання дитини та її матеріального утримання.
Посилається на відсутність судового рішення про визначення місця проживання дитини.
Звертає увагу, що основною підставою для стягнення аліментів є достеменне встановлення факту місця проживання дитини з одним із батьків, на користь якого будуть стягуватись аліменти.
Ураховуючи те, що місце встановлення проживання дитини юридично встановлено не було, відтак де-юре як і батько, так і мати мали право звернутися до суду із заявою про видачу судом наказу про стягнення аліментів.
Уважає, що судовий наказ видано бездоказово та передчасно, без з`ясування істини у справі при наявності спору про право, відтак підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами.
Мотивуючи наведеним, просить суд поновити строк на скасування судового наказу від 04 липня 2018 року. Скасувати за нововиявленими обставинами судовий наказ від 04 липня 2018 року у справі №759/10025/18 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами відмовлено у зв`язку із пропуском заявником передбаченого пунктом 1 частиною 2 статті 424 ЦПК України трирічного строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, підписану адвокатом Мотальовою-Кравець В.Ю.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" згідно якого, розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3, згідно якого строки, визначені, у тому числі, статтею 424 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин скасовано.
Вказує, оскільки оскаржуваний наказ прийнято 04 липня 2018 року, з 02 квітня 2020 року строк продовжився, з 30 червня 2023 року строк продовжив перебіг. Відтак, скаржник уважає, що трирічний строк не пропущено.
Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
03 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.
Зазначає, що у заяві про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказує про те, що лише в червні 2024 року дізнався про відкриття державним виконавцем виконавчого провадження. Зазначає, що такі твердження не відповідають дійсності, оскільки 04 грудня 2018 року державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З грудня 2018 року по вересень 2020 року із заявника регулярно стягувались аліменти у сумі від 1 650,25 гривень до 3 300,50 гривень в залежності від доходу боржника.
28 вересня 2023 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про арешт коштів боржника, внаслідок чого на банківський рахунок заявника накладено арешт. 17 січня 2024 року заявник подав до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій.
Таким чином, наведені обставини спростовують твердження боржника про те, що про наявність судового наказу він дізнався у червні 2024 року.
Зазначає, що заявник посилається на пункт 3 розділу XII "Прикінцевих положень" ЦПК України, проте викладає його в редакції від 30 березня 2020 року. В той же час, редакцію вказаного пункту змінено Законом №731-IX від 18 червня 2020 року, який набрав чинності 17 липня 2020 року.
В діючій редакції заявник мав разом із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленою обставиною подати до суду заяву про продовження процесуального строку із зазначенням як саме карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, завадив вчиненню відповідної процесуальної дії у визначений строк.
Вказує, що боржником не надано жодних доказів на підтвердження своїх тверджень про безпідставність стягнення з нього аліментів на утримання сина. Стягувачем до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів долучено довідку про реєстрацію місця проживання сина  ОСОБА_3 разом з нею.
До відзиву на апеляційну скаргу долучає докази на підтвердження того, що стягувач постійно бере активну участь у шкільному житті сина, постійно перебуває у контакті з освітніми працівниками, а також докази того, що стягувач постійно була і є працевлаштованою, працює вчителем математики.
Звертає увагу на хибність тверджень боржника про те, що дитина проживає з батьком, дідусем і бабусею, тобто батьками боржника. Вказує, що батько боржника помер ще в 2012 році.
Окрім цього, боржник вказує, що проживає в с. Квітневе Броварського району Київської області. В той же час, дитина до травня 2022 року відвідувала навчальний заклад, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що навчальний заклад, який відвідувала дитина, знаходиться на протилежному боці Києва від Броварського району.
Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.
В судовому засіданні адвокат Цимбал Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на її необґрунтованість.
Скаржник ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явились. ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується даними зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомляв.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці ОСОБА_2 - адвоката Цимбал Н.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши у відкритті провадження за заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції вказав, що заявником пропущено трирічний строк, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 424 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
З матеріалів справи установлено, що у червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів (а.с. 1-2).
04 липня 2018 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).
Із заявою про скасування судового наказу у зв`язку із нововиявленими обставинами боржник звернувся до суду 10 червня 2024 року.
Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
У пункті 1 частини 2 статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Згідно частини 2 статті 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. 
Строки, визначені в частині 2 цієї статті, не можуть бути поновлені (частина 3 статті 424 ЦПК України).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Звернувшись до суду із апеляційною скаргою, скаржник посилався на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року (далі - Закон №540-IX).
Відповідно до пункту 12 Закону №540-IX розділ XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу доповнено пунктом 3 такого змісту:
"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".
Разом з цим, 18 червня 2020 року прийнято Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон №731-IX), який набрав чинності 17 липня 2020 року.
Відповідно до Закону №731-IX пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу викладено в такій редакції: 
"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
Відтак, посилання скаржника на пункт 3 Прикінцевих положень в редакції Закону №540-IX колегія суддів відхиляє, оскільки такі втратили чинність 16 липня 2020 року.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи установлено, що судовий наказ видано 04 липня 2018 року (а.с. 13).
Із заявою про скасування судового наказу у зв`язку із нововиявленими обставинами заявник звернувся 10 червня 2024 року, тобто через 5 років, 11 місяців, 7 днів.
Згідно частини 3 статті 424 ЦПК України строки, визначені в частині 2 цієї статті, не можуть бути поновлені.
Аналіз установлених обставин дозволяє зробити висновок, що заявником пропущено строк, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 424 ЦПК України, відтак суд першої інстанції зробив правильні висновки про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
Суд першої інстанції правильно врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 2-3923/11.
Окрім цього, аналогічні правові висновки щодо присічного строку, установленого частиною 3 статті 424 ЦПК України, викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 261/4637/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 753/11003/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 2-1014/98, від 17 липня 2024 року у справі №631/1508/16-ц, згідно з якими недотримання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку. Вказаний строк є присічним і поновленню не підлягає.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , підписану адвокатом Мотальовою-Кравець Валерію Юріївною, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повна постанова складена 12 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         М.В. Мережко

                                                                                   В.В. Соколова