ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9614/24 Справа № 204/189/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мовмиги Олега Вадимовича на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2024 року  ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1  про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 09 вересня 2009 року він з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого мають доньку –   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. Сторони мають різні погляди на сім`ю та обов`язки. Подружні відносини з відповідачем повністю припинені, спільне господарство вони не ведуть, а відтак їх шлюб існує формально. Позивач зазначає, примиритися з відповідачем він не бажає. Вказує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам. Разом з цим, зазначає, у шлюбі з відповідачем  було придбано транспортний засіб ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску, який вони не можуть поділити між собою. Вказує, що транспортний засіб, а також документи на нього знаходяться у відповідача, яка використовує вказане майно в односторонньому порядку, а зараз взагалі виставила його на продаж. Вважає, що оскільки, майно було придбане у період перебування сторін у спільному шлюбі, то воно належить їм на праві спільної сумісної власності, як подружжю. На підставі викладеного  ОСОБА_2  просив суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 вересня 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 713; в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості спільного майна подружжя, а саме: транспортного засобу ВАЗ 2110 тип В1, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , рік випуску 1999, у розмірі 35000 грн., припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного транспортного засобу.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Шлюб, що укладений 09 вересня 2009 року у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженим у м. Дніпропетровську, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженою у м. Дніпропетровську, актовий запис № 713, – розірвано. В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості спільного майна подружжя, а саме: транспортного засобу ВАЗ 2110 тип В1, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , рік випуску 1999, у розмірі 35000 грн., припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного транспортного засобу. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1816 грн. 80 коп. Повернуто ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
В апеляційній скарзі представник відповідача  ОСОБА_1  - адвокат Мовмига О.В. просить рішення суду від 01 серпня 2024 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості спільного майна подружжя, а саме: транспортного засобу ВАЗ 2110 тип В1, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , рік випуску 1999 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального права. 
В інші частині рішення суду не оскаржується.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Халізова А.О. просить апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мовмига О.В. залишити без задоволення, рішення суду від 01 серпня 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
       У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
       Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.
       Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
       До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
       Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
       У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
       У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 “Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя” роз`яснено, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
       Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
       У справі встановлено, з 09 вересня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.15).
       Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).
       У період шлюбу сторін було придбано транспортний засіб ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску та на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26 травня 2021 року право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 (а.с.102, 103).
       Встановлено, з жовтня 2023 року сторони проживають окремо та з цього часу припинені шлюбні відносини.
       15 грудня 2023 року між ОСОБА_4 , як представником ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску (а. с. 70,71).
       Зі змісту вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що спірний транспортний засіб продано представником відповідачки за 30 000 грн.
       У п. 1.4 цього договору, зокрема, зазначено, що згода іншого з подружжя на укладення договору отримана в усній формі.
       Відповідно до Акту приймання-передачі траспортного засобу від 15 грудня 2023 року, підписаного продавцем представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_5 , вказаний транспортний засіб було передано покупцю ОСОБА_5 (а.с.72).

       Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що позивач знав про наміри продати автомобіль, що був придбаний у період шлюбу сторін.
       Таким чином, вказаний автомобіль відповідачем було відчужено на користь третьої особи без згоди на те позивача та не в інтересах сім`ї, оскільки судом встановлено, що на момент вчинення вказаного правочину, сторони спільно вже не проживали та шлюбні відносини між ними були припинені.
       Розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним, та лише за умови, що судом буде встановлено те, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
       Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.
       Слід зазначити, матеріали справи не місять доказів на підтвердження реєстрації транспортного засобу за  ОСОБА_5 , як за новим власником, у відповідному сервісному центрі МВС.
       Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється добросовісність нового власника транспортного засобу ОСОБА_5 , як набувача спірного рухомого майна.
       Враховуючи, що відчуження відповідачем спірного автомобіля, на який поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, було здійснено без згоди позивача як співвласника такого майна, суд доходить висновку про порушення його прав, які, з урахуванням добросовісності набувача такого майна (контрагента за договором купівлі-продажу), підлягають захисту шляхом стягнення компенсації вартості його частки в праві спільної сумісної власності, через що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
       Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц вказав на те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди — виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
       У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
       Відповідно до довідки про середньо ринкову вартість транспортного засобу ВАЗ 2110, 1999 року випуску станом на 18 квітня 2024 року експерта-оцінювача № 2551-1804 від 18 квітня 2024 року, середньо ринкова вартість спірного майна – транспортного засобу легковий седан ВАЗ 2110, 1999 року випуску, об`єм двигуна 1499 куб. см, в базовій комплектації, з нормативним пробігом, що був у використанні і технічно справному стані, станом на 18 квітня 2024 року на території Дніпропетровського регіону становить 70 000 грн. (а.с.95).
       В апеляційні скарзі представник відповідача зазначав, що не погоджується з вартістю спірного транспортного засобу, вказавши що його вартість менша ніж 70000 грн., оскільки автомобіль тричі був у ДТП та має дефекти.
       Однак, жодних доказів на підтвердження перебування автомобіля у ДТП, наявності дефектів, доказів на спростування вартості спірного автомобіля стороною відповідача ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було, тоді як тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску, у розмірі 35000 грн., виходячи із визначеної висновком експерта-оцінювача № 2551-1804 від 18 квітня 2024 року його вартості, припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного транспортного засобу.
       Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позовних вимог в частині вартості спірного автомобіля є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі незаконності та необґрунтованості рішення суду в оскарженій частині є необґрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду в оскарженій частині, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскарженій частині в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мовмиги Олега Вадимовича – залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року в оскарженій частині – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді М.О.Макаров 

О.В.Свистунова