ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/758/24	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С. 	
Провадження № 33/817/802/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Подковського А.О., на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

       Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, ОСОБА_1 29.03.2024 року о 20 год. 55 хв. в с. Золотники по вулиці Центральній Тернопільського району Тернопільської області керував транспортним засобом марки «Audi» моделі «80», з державними номерними знаками НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6810 у встановленому законом порядку, результат якого - 1,72% проміле. Водій із результатом вказаного огляду погодився, від огляду у закладі охорони здоров`я відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачена адміністративна відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Подковський А.О., вважає, оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, а тому такою, що підлягає скасуванню.
       В обґрунтування своїх доводів зазначає, що транспортний засіб марки «Audi» моделі «80» зупинено працівниками поліції без належних на те підстав, всупереч положенням ст.35 ЗУ “Про національну Поліцію”, та те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в контексті ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу.
       У зв`язку з наведеним вище, апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , в силу порушення процесуального порядку є недопустимим доказом, у зв`язку з чим слід застосувати концепцію “плодів отруйного дерева”, на яку неодноразово наголошував як Європейський суд з прав людини, так і Верховний Суд, тобто оцінку недопустимості всього ланцюжка доказів, що базується один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно (рішення у справі “Гефген проти Німеччини”, “Яремко проти України” та інших).
       Також вказує, що з відеозапису не вбачається, щоб акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складався до моменту освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння і такий акт було складено за відсутності ОСОБА_1 .
       Просить скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
       
       В судове засідання апелянт адвокат Подковський А.О. та особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином були повідомлені апеляційним судом про дату, час та місце судового розгляду, повторно не з`явилися та не повідомили суд про поважність причин своєї неявки.
       Подане адвокатом Подковським А.О. клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 09 год. 00 хв. 16.12.2024 року, не містить належних доказів щодо неможливості його участі у вказаному судовому засіданні.
       Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. 
       За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
       Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №162468 від 29 березня 2024 року, ОСОБА_1 29.03.2024 року о 20 год. 55 хв. в с. Золотники по вулиці Центральній Тернопільського району Тернопільської області керував транспортним засобом (далі - т.з) марки «Audi» моделі «80» з державними номерними знаками (далі д.н.з.) НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6810 у встановленому законом порядку, результат якого - 1,72% проміле. Водій із результатом вказаного огляду погодився, від огляду у закладі охорони здоров`я відмовився.
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
       Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля поліцейських.
       Зокрема, даними відеозаписами зафіксовано зупинку працівниками поліції транспортного засобу марки марки «Audi» моделі «80» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме - в темну пору доби не працювала підсвітка заднього номерного знака.
       В матеріалах справи міститься копія постанови серії ББА №339435 від 29.03.2024 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3, ч.1 ст.126, ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП.        
       Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, обличчя), після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці.
       Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест» 6810 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 1,72 проміле, з чим останній погодився і не бажав проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
       З огляду на дані протоколу, акту огляду та роздруківки з резульатами огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу та змісту відеозапису, на якому не зафіксовано жодних заперечень відносно результатів огляду, доведено, що він був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу.
       Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.
Доводи сторони захисту про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, що слугувало підставою зупинки та доказів зупинки транспортного засобу працівниками поліції і, відповідно, недопустимості всіх інших доказів по справ, є непереконливі.
       Апеляційний суд не погоджується з такими доводами сторони захисту, оскільки досліджені судом матеріали провадження підтверджують наявність у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, підстав для перевірки водія транспортного засобу ОСОБА_1 .
       Керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
       Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.        
       Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання захисника про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. 
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Подковського А.О. залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.        

Суддя