ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 639/5012/17
провадження № 61-1140св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                    Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря»,
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року у складі судді Труханович В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Маміної О. В., Тичкової О. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» (далі - АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», завод) про припинення дій, що порушують майнові права інтелектуальної власності на винаходи, захищені патентами України.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 липня 2013 року він подав до Державної служби інтелектуальної власності України заявку на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1», на який йому був виданий Державною службою патент України № НОМЕР_1, зареєстрований 10 червня 2014 року. 
У той же день, а саме 01 липня 2013 року, він та інша фізична особа подали у Державну службу заявку на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2», на який був виданий Державною службою патент України                       № НОМЕР_2, зареєстрований 26 серпня 2014 року.
Після отримання від Державної служби патентів № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 на винаходи ОСОБА_1 направив до АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» претензії про неправомірне використання заводом зазначених винаходів, оскільки під час його роботи на зазначеному підприємстві на посаді заступника начальника термічного цеху по підготовці виробництва позивач розробив технічні вирішення, які тотожні цим винаходам та які описані в його заявах на раціоналізаторську пропозицію № 2355 та                      № 2358, зареєстрованих заводом 01 грудня 2003 року. 
Однак, дотепер ці пропозиції відповідач офіційно не відхилив, але і не визнав їх раціоналізаторськими.
Позивачу відомо, що зазначені технічні вирішення, а також пов`язану з ними конструкторську документацію, яка була ним розроблена за власний рахунок, завод використовує в комерційних цілях у всіх шістьох своїх печах СНЦ.
Позивач вважає, що заявлені винаходи, які захищені патентами України                         № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2, є тотожними технічним вирішенням, які представлені у розробленій позивачем конструкторській документації, яку відповідач постійно використовує у власному виробництві без його згоди та відповідно порушує його права на науково-технічну інформацію, оскільки завод без його дозволу постійно користується цим об?єктом у своїх комерційних цілях. 
Зазначені обставини, на думку позивача, є свідченням того, що його майнові права інтелектуальної власності на винаходи порушені, у зв`язку з чим він змушений звертатись до суду із вказаним позовом. 
Посилаючись на викладені обставини та з урахуванням уточнень,  ОСОБА_1 остаточно просив суд:
зобов`язати АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» негайно прийняти рішення по його пропозиції № 2358, зареєстрованій 01 грудня                     2003 року, у зв`язку з закінченням місячного строку розгляду заяв про раціоналізаторську пропозицію;
встановити факт використання АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» технічного вирішення, описаного в його заяві про раціоналізаторську пропозицію на ім`я керівника цього підприємства після її реєстрації 01 грудня 2003 року за № 2358;
зобов`язати АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» припинити незаконне використання і (або) інші дії і бездіяльність, що порушують права автора пропозиції № 2358 від 01 грудня 2003 року;
у випадку встановлення судом факту незаконного використання раціоналізаторської пропозиції № 2358 від 01 грудня 2003 року в печах СНЦ             АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» зазначити, які саме дії повинно виконувати дане підприємство.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для зобов`язання АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» прийняти рішення по пропозиції ОСОБА_1 № 2358 від 01 грудня 2003 року, оскільки вказана документація є проектом заяви на раціоналізаторську пропозицію.
Факт того, що на заводі використовується технічне рішення, описане в проекті заяви на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року, не встановлено.
У зв`язку із цим, позовні вимоги про припинення дій, що порушують майнові права інтелектуальної власності на винаходи, захищені патентами України, також не підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У січні 2024 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року, яку в подальшому уточнив.
 
У касаційній скарзі заявник, з урахуванням уточнень,просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також відсутністю правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
03 квітня 2024 року від АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
18 березня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що з 21 травня 2001 року ОСОБА_1 працював у ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» на посаді старшого майстра термічного цеху. 
Наказом № 301/ок від 23 травня 2002 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника термічного цеху з 17 травня   2002 року, на якій він працював по 26 листопада 2012 року.   
Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника термічного цеху з технічної підготовки виробництва, до обов?язків ОСОБА_1 відносилось оформлення технічної документації по раціоналізаторству та винахідству.
01 грудня 2003 року позивач звернувся до ВАТ «Світло шахтаря» з заявою                    № 2358 від 16 листопада 2003 року на раціоналізаторську пропозицію під найменуванням «Быстросьемный открытый нагреватель для механизированной печи СНЦ», з додаванням графічних матеріалів.
За результатами розгляду заяви № 2358 від 16 листопада 2003 року на раціоналізаторську пропозицію службами ВАТ «Світло шахтаря» було зроблено відповідні висновки про необхідність дослідної перевірки пропозиції.
06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 направив до ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» претензію про неправомірне використання заводом винаходу, яке є тотожними винаходу, який описаний в його заяві на раціоналізаторську пропозицію № 2358.
Листом в. о. голови правління АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» Євглевського Л. П. від 10 жовтня 2014 року № 2208 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні зазначеної претензії на підставі того, що використання змінного нагрівача для електропечей жодним чином не призводить до порушення прав інтелектуальної власності.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року за клопотанням позивача у справі було призначено експертизу у сфері інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам за спеціальностями 13.3 та 13.8 «Науково-дослідного центру судових експертиз з питань інтелектуальної власності».
З висновку експерта за результатами проведення судової експертизи об?єктів інтелектуальної власності від 15 січня 2021 року № 6249 вбачається, що відповідно до наданих на дослідження матеріалів, заява на раціоналізаторську пропозицію «Быстросьемный открытый нагреватель для механизированной печи СНЦ», яка зареєстрована на заводі «Світло Шахтаря» 01 грудня 2013 року за № 2358, відповідає умові надання правової охорони, а саме умові наявності технічного рішення задачі. Відповідно до наданих на дослідження матеріалів, на дату подання заяви на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року, пропозиція була новою для підприємства, а саме відповідала умові локальної (місцевої) новизни за причин, викладених в дослідницькій частині висновку. Визначити відповідність запропонованого у заяві на раціоналізаторську пропозицію № 2358 відкритого нагрівача технічного рішення умові корисності не надалося за можливе новизни за причин, викладених в дослідницькій частині висновку. Наданими на дослідження матеріалами документально підтверджується корисність (досягнення мети) в частині виключення із конструкції нагрівального вузла жароміцної труби 121х5мм, що опосередковано призводить до підвищення продуктивності і зниження експлуатаційних затрат на ремонт і обслуговування печі електричної СНЦ. Наданими на дослідження матеріалами документально підтверджується, що у виробі «Нагрівач» (кресленик СНЦ.44.000-01СБ, що розроблений «ОГЭ ПАО «Свет шахтера»), використано кожну ознаку технічного рішення, описаного в додатку до заяви на раціоналізаторську пропозицію, яка зареєстрована 01 грудня 2003 року за № 2358, а саме виробу «Нагреватель открытый сьемный для печи СНЦ» (Збірний кресленик СНЦ 108.90.08.СБ). У зв?язку з відсутністю об?єктивних даних про умови використання на заводі «Світло шахтаря» технічного рішення, що викладене в заяві на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року, встановити чи використовується вказане технічне рішення більше двох років не надалося за можливе. В наданих на дослідження матеріалах документально підтверджується виконання робіт з використанням відкритих нагрівачів у 2003-2009 роках і відомості про заміну відкритих нагрівачів у 2004-2008 роках. Акт впровадження нагрівачів відкритого типу СНЦ.44.001-01 (кресленик СНЦ.44.001-01, дата розробки 2013 рік) на печах електричних СНЦ у термічному цеху затверджений 21 травня 2013 року (том 5, а. с. 171-183).
 
30 квітня 2021 року відповідач АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» звернулося до суду з клопотанням про призначення експертизи у сфері інтелектуальної власності, проведення якої просило доручити експертам Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, з посиланням на те, що висновок експерта від 15 січня 2021 року                № 6249 є неясним та незрозумілим.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 червня 2021 року клопотання АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» задоволено та призначено у справі комісійну експертизу у сфері інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності. 
 
Перед експертами поставлено наступні запитання:
1) Чи є раціоналізаторською пропозиція від 01 грудня 2003 року, надана ОСОБА_1 в якості додатку до заяви на проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз?
2) Чи використовується у виробі «нагрівач СНЦ.44.000-01», який застосовується в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря» , ознаки технічного рішення, описаного в заяві на раціоналізаторську пропозицію, та в додатках до неї, яка надана ОСОБА_1 в якості додатку до заяви на проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз?
3) Чи використовується на АТ «Світло Шахтаря» технічне рішення, описане в пропозиції від 01 грудня 2003 року, яка надана ОСОБА_1 в якості додатку до заяви на проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз, більше 2-х років?
 
З Висновку експертів № 137/21 за результатами проведення комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11 лютого 2022 року вбачається, що не є раціоналізаторською пропозицією документація від                     01 грудня 2003 року, надана ОСОБА_1 в якості додатку до заяви на проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз документація. Надана ОСОБА_1 документація є проектом заяви на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року. На АТ «Світло шахтаря» не використовується більше двох років технічне рішення, описане в проекті заяви на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року, яка надана ОСОБА_1 в якості додатку до заяви на проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз.
Зокрема, експерти комісійної експертизи виходили з того, що якщо заява відповідає вимогам (оформлена/складена та подана належним чином), вона реєструється в журналі в день находження незалежно від висновку, який буде потім прийнято. На заявці ставиться номер із журналу і дата його надходження. На зареєстровану пропозицію автору видається довідка; з моменту реєстрації заява стає документом підприємства, міністерства і на прохання автора (співавторів) може бути видана копія зареєстрованої заяви; зареєстрована заява направляється для формулювання висновку про новизну і корисність пропозиції в ті підрозділи, до діяльності яких вона відноситься. Висновок робиться в розділі заяви «Висновок на пропозицію» і підписується відповідними особами з відміткою про посаду, яку вони обіймають, і дати.
В даному проекті дата реєстрації заявки 01 грудня 2003 року, а запис у розділі «Висновок по пропозиції» 27 листопада 2003 року та 26 січня 2004 року, що суперечить хронології оформлення заяви на раціоналізаторську пропозицію, висновок не може бути прийнятий раніше реєстрації заяви.
Щодо виявленої під час огляду інформації - в представленій на огляд документації АТ «Світло Шахтаря» були наявні розпорядження (службова записка АТ «ХМЗ «СШ»» датована від 18 квітня 2000 року за підписом заступника начальника термічного цеху В. Токарева) щодо використання елементів, які використовуються у виробі «нагрівач СНЦ.44.000-01», що застосовується в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря», пов`язані із логістичними аспектами АТ «Світло Шахтаря» у 2000 році. Відповідно до даних матеріалів на АТ «Світло Шахтаря» під час огляду, використання виробу «нагрівач СНЦ.44.000-01», що застосовується в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря» (без передбаченої виробником технічної складової - захисної труби), здійснювалось до 2003 року.
Застосування на АТ «Світло Шахтаря» модернізованих елементів (без передбаченої виробником технічної складової - захисної труби), що використовуються у виробі «нагрівач СНЦ.44.000-01», який застосовується в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря», призвело до погіршення якісних показників нагрівача - скорочення термінів його експлуатації, та як наслідок - вихід із ладу у термін близько 4 місяців, тобто знижує надійність та часові показники використання, як нагрівачів СНЦ.44.000-01, які застосовуються в електропечах СНЦ.
В описі технічного рішення наявні ознаки, що відрізняють від опису виробу «нагрівач СНЦ.44.000-01», що застосовується в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря», однак застосування виробу (без передбаченої виробником технічної складової - захисної труби), здійснювалось з 2000 року в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря»; не призводить до удосконалення технологічного процесу; знижує надійність.
Дослідження відповідності пропозиції умовам новизни: в описі технічного рішення наявні ознаки, що відрізняються від ознак конструктивного виконання закритого змінного нагрівача, який застосовувався в печах СНЦ заводу до його заміни на відкритий знімний нагрівач. Однак, використання виробу «нагрівач СНЦ.44.000-01», що застосовується в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря» (без передбаченої виробником технічної складової - захисної труби), здійснювалось з 2000 року.
Дослідження відповідності пропозиції умовам корисності, оцінку корисності раціоналізаторської пропозиції робить установа, якій пропозиція подана; експерти не мають можливості визначити (дослідити) корисність/некорисність пропозиції; у матеріалах справи відсутні відомості, на підставі яких можливо надати відповідь щодо підтвердження/спростування ознак корисності використання нагрівачів відкритого типу.
Таким чином, відповідно до представленої на дослідження документації (проекту заяви на раціоналізаторську пропозицію), наданої ОСОБА_1 (том 5 арк. 83-150 справи), проект заяви на раціоналізаторську пропозицію, надана ОСОБА_1 (том 5 арк. 83-150 справи), містить опис технічного рішення, що (відповідно до матеріалів) надано для розгляду на АТ «Світло Шахтаря».
Використання виробу «нагрівач СНЦ.44.000-01», що застосовується в електропечах СНЦ АТ «Світло Шахтаря» (без передбаченої виробником технічної складової - захисної труби), здійснювалось з 2000 року.
Корисність пропозиції встановлюється на момент розгляду пропозиції на основі висновку представників підприємства, затвердженого рішення керівником. В матеріалах справи дані матеріали відсутні, визначити корисність пропозиції не виявляється можливим. Пропозиція знижує надійність нагрівального елементу СНЦ та печей СНЦ в цілому.
Запропоноване технічне рішення стосується сфери діяльності особи, якій пропозиція подана.
Пропозиція не визнана юридичною особою, якій вона подана.
Враховуючи наведене вище (ураховуючи усі суттєві факти, тією мірою, якою вони представлені в матеріалах, що надійшли на дослідження, практичного огляду), за результатом проведення повного дослідження (в межах поставленого питання та компетенції експертів), зроблено висновок, що документація, надана ОСОБА_1 (том 5, арк. 83-150 справи), є проектом заяви на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року, не містить всі ознаки раціоналізаторської пропозиції, що використовується на заводі «Світло шахтаря» (окрім того, що запропоноване технічне рішення стосується сфери діяльності особи, якій пропозиція подана)».
У висновку № 137/21 констатовано невідповідність заяви про раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року вимогам Методичних рекомендацій про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію, затверджених Наказом Державного патентного відомства України від 27 серпня 1995 року № 131.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
 
Відповідно до статті 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
 
За змістом абзацу восьмого частини першої статті 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, належать, зокрема, винаходи, корисні моделі, промислові зразки.
 
Суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (стаття 421 ЦК України).
 
Згідно з частинами другою, третьою статті 426 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.
 
Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором (стаття 431 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. 
 
Відповідно до статті 481 ЦК України раціоналізаторською пропозицією є визнана юридичною особою пропозиція, яка містить технологічне (технічне) або організаційне рішення у будь-якій сфері її діяльності. Об`єктом раціоналізаторської пропозиції може бути матеріальний об`єкт або процес.
Суб`єктами права інтелектуальної власності на раціоналізаторську пропозицію є її автор та юридична особа, якій ця пропозиція подана (стаття 483 ЦК України).
 
Згідно з статтею 484 ЦК України автор раціоналізаторської пропозиції має право на добросовісне заохочення від юридичної особи, якій ця пропозиція подана. Юридична особа, яка визнала пропозицію раціоналізаторською, має право на використання цієї пропозиції у будь-якому обсязі.
 
Згідно з Тимчасовим положенням про правову охорону об`єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні, затвердженого Указом Президента від 18 вересня 1992 року № 479/92 (далі - Тимчасове положення, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) автором винаходу (промислового  зразка, раціоналізаторської пропозиції) визнається фізична особа, творчою працею якої він створений. Якщо винахід (промисловий зразок, раціоналізаторська пропозиція) створений спільною творчою працею кількох фізичних осіб, всі вони визнаються співавторами. Порядок користування правами на винахід (промисловий зразок, раціоналізаторську пропозицію), створений у співавторстві, визначається угодою між ними.
 
Не визнаються авторами фізичні особи, які не внесли особистого творчого вкладу в створення винаходу (промислового зразка, раціоналізаторської пропозиції), надали автору тільки технічну, організаційну чи матеріальну допомогу або сприяли оформленню прав на винахід (промисловий зразок, раціоналізаторську пропозицію) та його використанню. 
 
Авторові винаходу (промислового зразка, раціоналізаторської пропозиції) належить право  авторства, яке є невідчужуваним особистим правом. Авторство на винахід (промисловий зразок, раціоналізаторську пропозицію) охороняється безстроково (пункт 10 Тимчасового положення).
 
Згідно з пунктом 20 Тимчасового положення заява на раціоналізаторську пропозицію подається в письмовій формі підприємству, на якому передбачається її використання.  
 
Підприємство, яке прийняло до розгляду заяву на раціоналізаторську пропозицію, повинно її зареєструвати і протягом місяця з дати реєстрації прийняти щодо неї рішення. Після прийняття рішення про визнання пропозиції раціоналізаторською автору має бути видане свідоцтво на раціоналізаторську пропозицію, яке підтверджує визнання пропозиції раціоналізаторською,  дату її подання та авторство на раціоналізаторську пропозицію (пункт 35 Тимчасового положення).
 
Відповідно до п.п. 1, 2-6 Методичних рекомендацій про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію, які затверджені Наказом Державного патентного відомства України від 27 серпня 1995 року                  № 131, складання, подача і розгляд заяви на раціоналізаторську пропозицію проводяться у відповідності до Тимчасового  положення про правову охорону об`єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні, затвердженого Указом Президента України від 18 вересня 1992 року № 479/92, зі  змінами,  внесеними Указом Президента  України «Про визнання такими,  що втратили чинність, указів Президента України у зв`язку з прийняттям  Законів  України щодо промислової  власності» від 22 червня 1994 року № 324/94,  та цих Методичних рекомендацій про порядок складання, подачі  і  розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію (далі - Рекомендації).
 
Раціоналізаторською визнається пропозиція, яка є новою і корисною для підприємства, якому вона подана, і передбачає створення або зміну конструкції виробів,  технології  виробництва, застосовуваної техніки або складу матеріалу. 
 
Раціоналізаторська пропозиція є корисною для підприємства, якому вона  подана,  якщо  її  використання  дає  змогу  підвищити економічну  ефективність  (прибуток) або одержати інший позитивний ефект цим підприємством.
 
Не  визнається  раціоналізаторською  пропозиція, яка: знижує надійність та інші показники якості продукції; погіршує умови праці, якість робіт; викликає  або  збільшує  рівень  забруднення  навколишнього природного середовища; ставить  лише  завдання або тільки визначає ефект,  що може бути  одержаний  від   застосування   пропозиції,   без   вказівки конкретного рішення; забезпечує досягнення позитивного ефекту шляхом заходів організаційного, а не технічного  характеру  (поліпшення  стану робочих  місць,   упорядкування   системи матеріально-технічного забезпечення  виробництва,  обліку і  звітності, зміна графіків роботи і ремонту устаткування чи транспортних засобів, скорочення часу доставки вантажів тощо); відноситься до засобів   організації і управління господарством (планування, фінансування), виконання, викладання, дослідження, проектування, розрахунку, а також до систем інформації; відноситься до умовних позначень,  розкладів,  правил  гри, 
дорожнього руху, судноплавства, складання шкал, таблиць, діаграм, 
графіків,  номограм,  якщо вони не призводять до зміни конструкції приладів, що їх містять, або технології виробництва; передбачає зміну  розміщення  устаткування  в  приміщеннях, будинках,  спорудах,  якщо  воно  не  призводить  до удосконалення технологічного процесу; спрямована  на заміну будівельних конструкцій,  матеріалів, деталей,  виробів  на  відомі,   застосування яких передбачено обов`язковими для підприємства будівельними нормами,  правилами та іншими нормативними документами по будівництву,  а також  якщо ця заміна  призводить  до  порушення  технічних  правил по економному 
витрачанню будівельних матеріалів; спрямована на зміну міст розробки кар`єрів, забору води для потреб  будівництва,  вивезення  ґрунту,  на   зміну   протяжності інженерних  комунікацій,  якщо  така  пропозиція  не містить ознак 
раціоналізаторської пропозиції, а також на скорочення протяжності 
інженерних  комунікацій  у зв`язку зі змінами технічних умов на їх 
приєднання, викликане приближенням до об`єкта будівництва джерел і 
трас електропостачання, зв`язку, газозабезпечення, теплозабезпечення, водопроводу з  причин,  які  не  залежать від будівельної організації; пов`язана зі змінами проектних рішень, якщо Заяву на нього подано  після  узгодження  цих змін із замовником,  крім випадків, коли пропозиція використовувалась з ініціативи автора протягом не більше 3-х місяців до подачі Заяви; зроблена працівником  проектної  організації,  що  здійснює авторський  нагляд  в  процесі  будівництва,  по  зміні  проектних рішень. 
 
Право авторства на раціоналізаторську пропозицію визнається  за фізичними  особами,  творчою  працею яких створено раціоналізаторську пропозицію. Право авторства  на  раціоналізаторську пропозицію,  створену сумлінною творчою працею  двох  і  більше  громадян,  належить  їм спільно   як   співавторам. Порядок користування правами на раціоналізаторську пропозицію, створену у співавторстві, визначається угодою між ними.
 
Згідно з пунктами 12-17 Рекомендацій заява та інша документація, що відноситься до раціоналізаторської пропозиції,  оформляється відповідно до вимог, встановлених Примірною інструкцією по діловодству в міністерствах і відомствах Української РСР та виконавчих комітетах місцевих  Рад народних  депутатів,  затвердженою  31 липня 1975  року  №  362 (далі - Заява).
 
Заява складається автором (співавторами) за формою № Р-1 «Заява  на  раціоналізаторську  пропозицію», затвердженою наказом Міністерства статистики України від 24 березня 1995 № 79. 
 
Заява складається окремо на кожну пропозицію. 
 
Якщо при розгляді Заяви буде встановлено,  що в ній міститься дві  і   більше   самостійних   пропозиції,   то   авторові   слід запропонувати оформити кожну пропозицію окремою Заявою у 15-денний термін з дня повідомлення його про це. При цьому першість таких раціоналізаторських пропозицій встановлюється за первинною датою надходження Заяви.  Якщо автор  в  зазначений  термін  не  подасть окремі  Заяви,  то  Заява  розглядається по відношенню до однієї з пропозицій, що містяться в ній. 
 
В Заяві слід вказати найменування  пропозиції,  всіх  без винятку  співавторів,  творчою працею яких створена пропозиція,  і навести відомості про них  (прізвище,  ім`я,  по-батькові,  місце роботи  або  домашня адреса,  якщо Заява подається особою,  яка не працює на цьому підприємстві). 
 
В Заяві в розділі «Опис пропозиції» викладаються недоліки існуючої конструкції виробу,  технології виробництва і техніки, що застосовується,  чи складу матеріалу,  які усуваються пропозицією, ціль  пропозиції,  зміст  пропонованого  рішення,  включаючи дані, достатні  для  його  практичного  здійснення  без  участі автора (співавторів), а також відомості про прибуток чи інший позитивний ефект.
 
Заява подається тому підприємству, до діяльності якого відноситься пропозиція,  незалежно від того, працює автор на цьому підприємстві чи ні.
 
По Заяві, що надійшла, проводиться перевірка дотримання вимог, передбачених цими рекомендаціями. Вірно складена Заява приймається до розгляду реєструється,  в Журналі реєстрації раціоналізаторських пропозицій (далі -  Журнал) за   формою   №   Р-2  «Журнал   реєстрації   раціоналізаторських 
пропозицій»,  затвердженою наказом Міністерства статистики України 
від  24 березня 1995 № 79 (додаток 2),  в день її одержання, незалежно  від  рішення,  яке  буде  прийняте  згодом.  На   Заяві проставляється   дата  її  надходження  і  номер,  під  яким  вона зареєстрована в Журналі. Журнал повинен   бути   прошнурований,   скріплений  печаткою підприємства  і підписаний  особою,   що   приймає   рішення   по пропозиціях, аркуші Журналу повинні бути пронумеровані. 
     
Заява  не  приймається  до  розгляду  і не реєструється в Журналі, якщо: вона   складена не у відповідності з вимогами цих Рекомендацій   (в    описі пропозиції не розкрито суть раціоналізаторської пропозиції); пропозиція не відноситься до діяльності підприємства.
 
Зареєстрована на  підприємстві  Заява  направляється  для отримання висновку  по  пропозиції тим підрозділам і службам,  до діяльності яких вона безпосередньо відноситься. У висновку   по   пропозиції  дається  оцінка  її  новизни  і корисності.  Відсутність  новизни  обґрунтовується  посиланням  на 
відповідні джерела, а у випадку відсутності корисності приводиться 
обґрунтування недоцільності використання пропозиції. 
 
Заява  розглядається  і  по  ній  приймається  рішення на підприємстві протягом місяця від дати її надходження. Про прийняте рішення слід повідомити автора (співавторів) (пункти 18-24 Рекомендацій).
Звертаючись до суду з цим позовом,  ОСОБА_1 посилався на те, що АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» незаконного використовує його раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року в комерційних цілях у всіх шістьох своїх печах СНЦ. Зазначену пропозицію завод офіційно не відхилив, але і не визнав її раціоналізаторською. 
За частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої цієї самої статті).
У відповідності до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;                         2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З Висновку експертів № 137/21 за результатами проведення комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11 лютого 2022 року вбачається, що не є раціоналізаторською пропозицією документація від                     01 грудня 2003 року, надана ОСОБА_1 в якості додатку до заяви на проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз документація. Надана ОСОБА_1 документація є проектом заяви на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року. На АТ «Світло шахтаря» не використовується більше двох років технічне рішення, описане в проекті заяви на раціоналізаторську пропозицію № 2358 від 01 грудня 2003 року, яка надана ОСОБА_1 в якості додатку до заяви на проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз.
Установивши, що надана позивачем документація від 01 грудня 2003 року не є раціоналізаторською пропозицією, а є лише проектом цієї заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для  зобов`язання відповідача АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» прийняти рішення по пропозиції ОСОБА_1 № 2358, зареєстрованій 01 грудня 2003 року та встановлення факту використання відповідачем технічного вирішення описаного в зазначеній заяві.
При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано надали перевагу Висновку експертів № 137/21 комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11 лютого 2022 року, оскільки у цьому висновку більш повно досліджені матеріали, які були предметом експертизи, експертами комісійної експертизи надана оцінка тим обставинам, які залишились поза увагою експерта при проведенні експертизи у сфері інтелектуальної власності від 15 січня 2021 року № 6249. 
Оскільки позовна вимога про зобов`язання відповідача припинити незаконне використання і (або) інші дії і бездіяльність, що порушують права автора пропозиції № 2358 від 01 грудня 2003 року, є похідною, підстави для її задоволення також відсутні.
З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та  апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994  року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від  27  вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Коротенко 
 
А. Ю. Зайцев 
 
М. Ю. Тітов