П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/31206/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Горовенко А.В. 
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
21 жовтня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в переході на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу державної служби період роботи на посаді інженера-землевпрорядника по Будичанській сільській раді Чуднівського районного відділу земельних ресурсів з 04.07.2001 по 01.11.2001, період роботи на посаді Будичанського сільського голови з 02.11.2001 по 05.07.2003, період роботи на посаді спеціаліста-землевпорядника Будичанської сільської ради з 01.06.2012 по 29.12.2014, період роботи на посаді спеціаліста-землевпорядника II категорії Будичанської сільської ради з 30.12.2014 по 11.02.2019, період роботи на посаді   головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Чуднівської міської ради з 12.02.2019 по 04.01.2022, час військової служби у Збройних Силах з 02.11.1979 по 09.11.1981;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву про переведення з одного виду пенсії на інший, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом в рішенні.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 позов задоволено в повному обсязі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступні обставини.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
12 липня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та 17 липня 2023 року прийнято рішення №064150007138 про відмову у призначенні пенсії.
В зазначеному рішенні вказано, що час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» до липня 2001 року, тобто до дати набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Вказано, що зараховано період роботи позивача з 10.02.1996 по 03.07.2001 до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України №3723, однак з 04.07.2001 посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорії посад державних службовців.
Вважаючи протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Так, до 01 травня 2016 року суспільні відносини, що охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).
З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон України №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII, втратив чинність.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Спірним питанням в межах розгляду даної справи, є наявності у позивача стажу роботи на державній службі та стажу, що може бути прирівняний до стажу державного службовця, необхідного для призначення пенсії державного службовця відповідно до положень ст. 37 Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 "Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців" посади секретарів виконкомів селищних і сільських Рад народних депутатів було віднесено до шостої категорії посад державних службовців.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу".
Відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Абзацом 13 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283, втратив чинність 01.05.2016) передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно з п.4 Порядку №283 обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Як встановлено з матеріалів справи, відмова у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723 грунтувалась на відсутності відповідного стажу державної служби внаслідок не зарахування до стажу державної служби позивача періоду роботи з 04.07.2001 до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії.
Разом з тим, матеріалами справи засвідчується, що відповідно до записів у трудовій книжці серії № НОМЕР_1 від 22.01.1982, позивач працював в період:
- з 10.02.1996 по 30.04.1996 на посаді землевпорядника Будичанської сільської ради;
- з 03.05.1996 по 01.11.2001 на посаді інженера-землевпрорядника по Будичанській сільській раді Чуднівського районного відділу земельних ресурсів;
- з 02.11.2001 по 05.07.2003 на посаді Будичанського сільського голови;
- з 01.06.2012 по 29.12.2014 працював на посаді спеціаліста-землевпорядника Будичанської сільської ради;
- з 30.12.2014 по 11.02.2019 працював на посаді спеціаліста-землевпорядника II категорії Будичанської сільської ради;
- з 12.02.2019 по 04.01.2022 працював на посаді головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Чуднівської міської ради.
Так, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону № 889-VII) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283).
Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Пунктом 5 зазначеної постанови встановлено, що обчислений відповідно до цього Порядку № 283 стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що посади, які обіймав позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування, зокрема з 10.02.1996 по 04.01.2022 відносяться до посад, визначених ст.14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", що не є спірним у справі.
Водночас, пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 2001 року, та станом на 01.05.2016 не може бути зарахований до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу", а лише до 04.07.2001 - є безпідставними.
Враховуючи наведене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що періоди роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, а саме з 04.07.2001 по 04.01.2022, включаються до стажу державної служби, що свідчить про те, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, дає право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" та з врахуванням пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.
Що стосується зарахування позивачу до стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби в рядах Радянської армії з 02.11.1979 по 09.11.1981, то судова колегія зазначає наступне.
Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 №2232-XII, відповідно до якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 3 Порядку № 283 передбачено, що час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, включається до стажу державної служби.
Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2018 у справі № 686/8090/17.
Відповідно до записів трудової книжки серії № НОМЕР_1 від 22.01.1982, ОСОБА_1 з 02.11.1979 по 09.11.1981 проходив службу в рядах Радянської армії (а.с.13).
Таким чином, суд першої інстанції підставно дійшов висновку про те, що період проходження позивачем строкової військової служби в рядах Радянської Армії з 02.11.1979 по 09.11.1981 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Отже, матеріалами справи в повному обсязі підтверджується неправомірність відмови відповідачів у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», і як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №064150007138 від 17.07.2023 про відмову позивачу у переведенні та перерахунку пенсії за віком відповідно ст.37 Закону України «Про державну службу», підлягає скасуванню.
Також, судова колегія погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушених прав позивача шляхом зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіального органу Пенсійного фонду України на території якого зареєстроване місце проживання позивача, зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження строкової військової служби з 02.11.1979 по 09.11.1981 та період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 04.01.2022 та повторно розглянути питання щодо якого звернувся позивач (тобто повторно розглянути заяву позивача від 12.07.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2 ст.245, ч. 4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України) та врахувати наявність у позивача права на переведення та перерахунок пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», з дня звернення з відповідною заявою, а саме з 12 липня 2023 року.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.