ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 207/1786/23
провадження № 51-4778км24
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6  (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги  ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року щодо 
 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України(далі - КК). 
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року  ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК йогозвільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням таіспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , за ч. 4 ст. 185 КК, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) закрито у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
 
Згідно з обвинуваченням на початку грудня 2022 року потерпілий ОСОБА_9 залишив на зберігання в гаражі № НОМЕР_1 гаражного блоку АДРЕСА_2 , яким користується ОСОБА_7 , належний йому інструмент, а саме перфоратор «Compass Z1C-40 К», 220 V 50 Hz, серійний номер НОМЕР_2 , у корпусі жовтого кольору і плиткоріз ручний марки «Сталь ТС-06 600 мм» у корпусі жовтого кольору, на що ОСОБА_7 надав свою згоду.
 
15 січня 2023 року приблизно о 12:00, ОСОБА_7 реалізуючи прямий злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийшов до вказаного гаража, відчинив двері наявним у нього ключем, звідки викрав належний потерпілому ОСОБА_9 перфоратор «Compass Z1C-40 К», вартість якого становить 1299,50 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану вище суму.
 
1 лютого 2023 року приблизно о 12:30, він же реалізуючи прямий злочинний умисел, повторно, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийшов до вказаного вище гаража, відчинив його наявним у нього ключем і викрав належний потерпілому ОСОБА_9 плиткоріз марки «Сталь ТС-06 600 мм», вартість якого становить 1158,55 грн.
 
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК.
 
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
У касаційній скарзі захисник та ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу апеляційного суду, оскільки вона не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Приділяючи значну увагу доводам про невинуватість  ОСОБА_7 , недопустимість і недостовірність доказів, вказують на неправильну підставу закриття кримінального провадження, при цьому зазначають про передчасне застосування положення щодо декриміналізації крадіжки і ненадання жодної оцінки процесуальним порушенням, допущеним як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в місцевому суді. Крім того, стверджуючи про невинуватість  ОСОБА_7 , зазначають про необхідність закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
 
Прокурор у касаційній скарзі, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 2, 8, 21, 22, 94, 370, 419 КПК не навів в ухвалі мотивованих висновків щодо відхилення доводів апелянта з посиланням на конкретні докази у кримінальному провадженні та не визначив підстав, з яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою в тій частині, в якій не задовольнив її. Також посилається на те, що, оскільки під час апеляційного розгляду сторона захисту наполягала на невинуватості  ОСОБА_7 і суд продовжив розгляд апеляційної скарги захисника після подання нею клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією діяння та відсутністю згоди ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження, воно мало бути закрите на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК.
 
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
 
Захисник та  ОСОБА_7 підтримали доводи своїх касаційних скарг та частково підтримали касаційну скаргу прокурора і просили призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Прокурор просив повністю задовільнити касаційну скаргу прокурора та частково підтримав касаційні скарги  ОСОБА_7 та його захисника.
 
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
 
Мотиви Суду 
 
Заслухавши доповідь судді, думку захисника,  ОСОБА_7 і прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в касаційних скаргах, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
 
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор та сторона захисту у касаційних скаргах стверджують, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи апеляційної скарги адвоката в частині надання неправильної оцінки доказам, на безпідставне визнання їх достовірними та відсутність у рішенні апеляційного суду вичерпних відповідей на ці доводи.
 
Наведені доводи скаржників колегія суддів вважає слушними і такими, які знайшли своє підтвердження під час касаційного розгляду.
 
Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення - це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату - наскільки це дозволяють надані судді матеріали - у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
 
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
 
Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
 
Статтею 372 КПК встановлено, що ухвала суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. У мотивувальній частині ухвали має зазначатися суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, встановлені судом обставини з посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
 
Приписами ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, крім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
 
Тобто суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів.
 
Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.
 
На переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури суд указаних вимог закону не дотримався.
 
Як убачається зі змісту апеляційної скарги, що міститься в матеріалах кримінального провадження, захисник указувала на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, їх недопустимість та неповноту судового розгляду і просила кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину.
 
Крім того, під час судового розгляду захисник подала заяву про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, зазначаючи в її мотивувальній частині про декриміналізацію вчиненого діяння.
 
Незважаючи на наявність протиріччя в позиції сторони захисту, суд не вжив заходів щоб їх усунути та уточнити прохання захисника.
 
Зі змісту мотивувальної частини ухвали вбачається, що, обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд в ухвалі вказав, що доводи апеляційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню, вирок місцевого суду ? скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 ? закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з втратою чинності законом, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.
 
Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), питання, що виникають у кримінальних провадженнях унаслідок набуття чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
 
Як визначено п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.
 
Тобто аналіз наведених вище норм процесуального законодавства дає змогу дійти висновку, що за відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом установлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у порядку п. 1-2 ч. 2 ст. 284 зазначеного Кодексу.
 
Крім того, відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 або п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.
 
Згідно зі ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
 
Однак апеляційний суд, розглянувши клопотання захисника про застосування до  ОСОБА_7  приписів п. 4-1 ч. 1ст. 284 КПК, хоч і виклав доводи поданої апеляційної скарги, проте не обґрунтував, чому ці доводи не перевіряє.
 
В порушення вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК, суд не зупинив розгляд і не запитав згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. 
 
Як убачається зі звукозапису судового засідання, апеляційний суд не з`ясував позиції ОСОБА_7 , не переконався в тому, що він розуміє наслідки закриття провадження з реабілітуючих та нереабілітуючих підстав, не отримав від нього згоди на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, та, за відсутності такої згоди, не перевірив доводів, викладених в апеляційній скарзі, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.
 
За таких обставин, апеляційний суд необґрунтовано та передчасно закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 посилаючись на п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.
 
Указане узгоджується з висновками згаданої вище постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
 
Допущені судом апеляційної інстанції порушення норм КПК є істотними й з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування оскарженого судового рішення.
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
 
ухвалив:
 
Касаційні скарги прокурора ОСОБА_8 ,  ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року щодо  ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                ОСОБА_3