ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 р. 	Справа № 520/6116/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., повний текст складено 13.08.24  по справі № 520/6116/24
за позовом                                      ОСОБА_1  
до                                     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн (сто шістдесят шість тисяч тридцять шість грн 29 коп), яка належала ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі № 520/894/22, але не була ним одержана за життя; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн (сто шістдесят шість тисяч тридцять шість грн 29 коп), яка належала ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 по справі №520/894/22, але не була ним одержана за життя.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн (сто шістдесят шість тисяч тридцять шість грн 29 коп), яка належала ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 по справі №520/894/22, але не була ним одержана за життя. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн (сто шістдесят шість тисяч тридцять шість грн 29 коп), яка належала ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 по справі №520/894/22, але не була ним одержана за життя. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні та з 01.12.2003 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. Виплату пенсії припинено у зв`язку зі смертю пенсіонера 21.08.2023. Звертає увагу, що відповідно до ст.61 Закону № 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Зауважує, що виплата недоодержаної пенсії, нарахованої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22, можлива на підставі рішення суду про заміну стягувача, який має право на одержання сум, нарахованих згідно рішення суду, у зв`язку зі смертю стягувача (заміна сторони на правонаступника померлого). Вважає, що немає підстав для виплати ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії, яка була нарахована ОСОБА_3 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22, але не була ним одержана за життя.
Позивачка по справі не скористалась  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.06.2003 серія НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб від 19.08.2014 серія НОМЕР_2 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22, яке набрало законної сили 21.06.2022, адміністративний позов ОСОБА_2 до ГУПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії  задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсі ОСОБА_2 з 01.12.2019, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» №100/27041 реєстраційний №33/41-1617 від 08.07.2021, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.12.2019.
На виконання зазначеного рішення суду, ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019, але суму доплати пенсії за його життя не виплатило.
За результатом перерахунку нараховано різницю в пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 у розмірі 166 036,29 грн, яку включено до Реєстру судових рішень ГУПФУ в Харківській області.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.08.2023 серія НОМЕР_3 .
Членом сім`ї ОСОБА_2 є його дочка - ОСОБА_1 , яка на момент смерті батька була зареєстрована та проживала разом з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих осіб станом на 21.08.2023 від 24.01.2024.
ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.1 ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» звернулась із заявою від 25.01.2024 року до ГУПФУ в Харківській області про виплату недоодержаної за життя ОСОБА_2 суми пенсії, яка нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22.
Листом від 21.02.2024 №5301-2932/М-03/8-2000/24 ГУПФУ в Харківській області повідомило позивачку, що нараховану на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі № 520/894/22 різницю в пенсії включено до Реєстру судових рішень, який використовується в роботі Пенсійного фонду України. Оскільки ОСОБА_1 не є стороною в судовому процесі по вказаній справі, вносити зміни до Реєстру підстави відсутні. Враховуючи наведене, ГУПФУ в Харківській області не вбачає підстав для нарахування та виплати позивачці недоодержаної за життя ОСОБА_2 суми пенсії, нарахованої за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі № 520/894/22.
Позивачка вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати недоодержаної за життя суми пенсії померлого батька протиправною, та такою, що порушує права позивачки, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно не виплачено ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн, яка належала ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22, але не одержана за життя.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції Україні встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За загальним правилом, встановленим статтею 52 Закону №1058-IV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон №2262-XII).
Згідно з ч.ч. 1-3 ст.61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Вищевказаними положеннями Закону №2262-ХІІ запроваджено спеціальне правило, в силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При цьому, однією з умов виплати пенсії вказаним вище особам, що не включається до складу спадщини є те, що пенсія (доплата до пенсії) повинна бути недоодержана за життя померлого пенсіонера, тобто має існувати таке, що набрало законної сили за життя пенсіонера рішення суду про спонукання пенсійного органу до нарахування пенсії і виплаті боргу за пенсією.
Згідно з пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
В силу абзацу 1 пункту 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.06.2003 серія НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб від 19.08.2014 серія НОМЕР_2 , яка на момент смерті батька була зареєстрована та проживала разом з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих осіб станом на 21.08.2023 від 24.01.2024.
Отже, в силу положень статті 61 Закону №2262-ХІІ позивачка є особою, яка має право на виплату недоотриманої пенсії її батька.
Відповідачем не заперечується, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019 у розмірі 166 036,29 грн, однак вказана заборгованість залишилася не виплаченою.
25.01.2024 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу щодо виплати в порядку статті 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті її батьку – пенсіонерові ОСОБА_2 і залишились недоодержаними у зв`язку з його смертю. До звернення додано копії: паспорту ОСОБА_1 ; картки платника податків ОСОБА_1 ; свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ; інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова; свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; банківських реквізитів ОСОБА_1 . 
Вказане звернення містить відповідні дані, необхідну інформацію, яка дає змогу оцінити намір заявниці та які достатні для розгляду його по суті та прийняття рішення в порядку, встановленому чинним законодавством України щодо виплати недоотриманої пенсії.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що вказана сума у розмірі 166 036,29 грн, за виплатою якої ОСОБА_1 25.01.2024 звернулася до відповідача, як дочка померлого пенсіонера з числа військовослужбовців, яка має право на одержання такої суми пенсії, є заборгованістю з виплати пенсії, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії ОСОБА_2 на виконання рішення суду, а тому у розумінні статті 61 Закону №2262-ХІІ є саме сумою пенсії, яка підлягала виплаті позивачці.
Разом з цим, незважаючи на покладений на органи Пенсійного фонду України згідно з статтею 61 Закону №2262-ХІІ вищевказаний обов`язок, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати померлому вказаної суми.
В апеляційній скарзі ГУПФУ в Харківській області зазначає, що отримання коштів, нарахованих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22, можливе у разі заміни сторони виконавчого провадження.
Однак, такі посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на необхідність заміни стягувача належним правонаступником, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачка звернулась щодо виплати їй недоотриманої пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не щодо виконання рішення у справі №520/894/22.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сума пенсії, яка підлягала виплаті позивачці, є недоодержаною сумою пенсії її померлого батька, тому підлягає виплаті. При цьому, заміна сторони в виконавчому провадженні в даному випадку не є належним способом захисту прав позивачки.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачці суми недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн, яка належала ОСОБА_2 , нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22 та не одержана ним за життя.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження, надано не було.
Спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн, яка належала ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі №520/894/22, але не була ним одержана за життя, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 166036,29 грн, яка належала ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі № 520/894/22, але не була ним одержана за життя.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 520/6116/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий