ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р. 	Справа № 520/17826/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р. (ухвалене  суддею Старосєльцевою О.В.)   по справі № 520/17826/23
за позовом              Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області  
до               Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1                      
про стягнення штрафу,
ВСТАНОВИВ:
 
Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (в подальшому – ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути з відповідача до державного  бюджету штраф за порушення Закону України «Про рекламу» у розмірі 3400 грн. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від  24.04.2024 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 2404.2024 р.  та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про рекламу», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа – підприємець з 11.11.2016 р., що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань. Основний вид господарської діяльності відповідача, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є: 96.01 Прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів. 
На виконання Плану моніторингових досліджень Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на 2022 рік, в частині здійснення моніторингу щодо підвищення контролю за дотриманням вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про рекламу» стосовно розміщення інформації про рекламу державною мовою, Головним управлінням було виявлено розміщення зовнішньої реклами щит на фасаді з інформаційним полем: «ХИМЧИСТКА ОДЕЖДЫ…» за адресою: АДРЕСА_1 , з ознаками порушення вимог частини 1 статті 6 Закону України «Про рекламу».
Листом №1572/0/78-22 від 28.12.2022 р. Департаменту інфраструктури Харківської міської ради  повідомлено позивача, що спеціальна конструкція зовнішньої реклами належить ФОП ОСОБА_1 з порушенням законодавства про рекламу та благоустрою населених пунктів.
На юридичну адресу ФОП ОСОБА_1  надіслано вимогу №5.4-057/2/1619-23 від 17.02.2023 р. про надання завірених належним чином копії документів: свідоцтва про державну реєстрацію, або виписки з ЄДРПОУ, ліцензію на медичну практику, договір оренди приміщення, дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (за наявності), договір з розміщувачем (рекламодавцем) реклами, актів виконаних робіт до нього, документів щодо вартості розповсюдження реклами, та/або виготовлення реклами, та/або вартості розповсюдження реклами, документів, що підтверджують факт оплати за виготовлену рекламу (макетів реклами, тощо), акти виконаних робіт, інші документи та пояснення необхідних для розгляду справи. 
Поштове відправлення повернуто до Головного управління 20.03.2023 р., у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 
Головним управлінням складено протокол про порушення законодавства про рекламу № 61 від 11.04.2023 р. та прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу № 71 від 10.05.2023 р.
14.04.2023 р. доповідною запискою начальник управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами звернувся з проханням до начальника Головного управління продовжити термін розгляду справи про порушення законодавства про рекламу стосовно ФОП ОСОБА_1 строком на 3 місяці, у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1  не надані документи, які необхідні для всебічного та ретельного розгляду справи щодо порушення законодавства «Про рекламу», зокрема щодо вартості розміщеної зовнішньої реклами.
18.05.2023 р. Головним управлінням складено протоколи засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу № 56, № 55 від 18.05.2023 р. та   прийняті рішення № 56 від 18.05.2023 р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн. за порушення ч. 1 ст. 6 Закону України «Про рекламу», а саме: розміщення інформації про рекламу не державною мовою; та рішення № 55 від 18.05.2023 р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 в розмірі 1700 грн. за порушення законодавства про рекламу, а саме за неподання інформації щодо вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених Законом повноважень, відповідно до ч. 6 ст.  27 Закону України «Про рекламу».
Вищевказані  рішення, припису про усунення порушень № 28 від 18.05.2023 р.,  протоколи засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу № 55, № 56 від 18.05.2023 р., що підтверджується направленням листа за вих. №5.4-057/2/4500-23 від 24.05.2023 р.
Поштове відправлення повернуто до Головного управління 30.06.2023 року у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
Рішення № 56 та №55 від 18.05.2023 р. про накладення штрафу відповідачем не оскаржені.
У зв`язку з несплатою відповідачем вказаної заборгованості у добровільному порядку позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції  виходив з того, що у  спірних правовідносинах рішення № 56 та № 55 від 18.05.2023 р. про накладення штрафу відповідачем не оскаржені, є чинними та не скасованими,  відповідачем загальна сума штрафу у розмірі 3400 грн. не сплачена, що є підставою для її стягнення в судовому порядку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про рекламу»,  мовою реклами є державна мова.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про рекламу» (в редакції чинній на час виникнення  спірних правовідносин), контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» (в редакції чинній на час виникнення  спірних правовідносин), на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.
Частиною 1 статті 27 Закону України «Про рекламу» (в редакції чинній на час виникнення  спірних правовідносин) встановлено, що  особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до  ч. 2  ст. 27 Закону  України «Про рекламу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідальність за дані порушення несе розповсюджувач реклами, який винний в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.
Згідно із  ч. 6 ст. 27 Закону України «Про рекламу» (в редакції чинній на час виникнення  спірних правовідносин), за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» (в редакції чинній на час виникнення  спірних правовідносин), у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 693 (в подальшому – Порядок, в редакції чинній на час виникнення  спірних правовідносин)  передбачено, що цей Порядок регулює питання накладення уповноваженими особами штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав).
Згідно із п. 9 - 11 Порядку, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу складається протокол та приймається рішення про початок розгляду справи. За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.
Згідно із п. 20 Порядку, сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що штрафні санкції до порушників законодавства «Про рекламу» застосовуються на підставі рішення Держпродспоживслужби, яке приймається за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.
Сума штрафної санкції, визначена за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, після закінчення строку на оскарження відповідного рішення, якщо його не було оскаржено, набуває статусу узгодженого грошового зобов`язання та підлягає сплаті до державного бюджету.
Не сплачені у добровільному порядку узгоджені штрафні санкції за правопорушення законодавства про рекламу підлягають стягненню з винних осіб у судовому порядку.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом позову у цій справі є не оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а стягнення за позовом такого суб`єкта суми штрафних санкцій за допущені суб`єктом господарювання порушення, які не були ним сплачені у визначений законом строк.
У разі, якщо відповідач вважав, що рішенням, діями чи бездіяльністю позивача, як суб`єкта владних повноважень, порушено його права він вправі у встановлені строки оскаржити такі рішення, дії у судовому порядку.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки  рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 18.05.2023 р. № 55, № 56 відповідачем в  не оскаржені,  на теперішній час є чинними а  штраф у добровільному порядку відповідачем не сплачено,  то позовні вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення  вимог Закону України «Про рекламу» обґрунтовані,  у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Доводи апелянта, щодо застосування у спірних правовідносинах  висновків, викладених в рішеннях Другого апеляційного адміністративного суду  від 11.08.2023 р. у справі № 520/9619/22, суд апеляційної інстанції  вважає помилковими, оскільки відповідно до  ч. 5  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України,  при виборі  застосуванні  норми права до   спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування  норм права, викладені  в постановах Верховного Суду. 
Інші  доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р.  –  без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.   243,  308,  316,  322,  325,  326,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
     
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р. по справі № 520/17826/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін