ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 500/2209/24 пров. № А/857/17285/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В., 
при секретарі судового засідання:                     Коць Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №500/2209/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування наказів (головуючий суддя першої інстанції Мандрій О.П., час ухвалення – в порядку спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту 03.06.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якій просить: визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Тернопільській області №717 від 13.03.2024; визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Тернопільській області №108 о/с від 14.03.2024; зобов`язати керівництво ГУНП в Тернопільській області поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області з 14.03.2024; стягнути з ГУНП в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 14.03.2024 по дату поновлення на посаді, за відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 в період з 18.06.2018 до 14.03.2024 проходив службу в ГУНП в Тернопільській області. Оскаржуваним наказом ГУНП в Тернопільській області №108 о/с від 14.03.2024 позивача звільнено зі служби відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. З аналізу змісту наказу ГУНП в Тернопільській області від 13.03.2024 №717 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» вбачається, що до ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт начальника Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області полковника поліції ОСОБА_2 з приводу неприбуття 27.02.2024 позивача на службу, а також відсутності останнього на робочому місці без поважної причини. Крім цього, до керівництва ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 з приводу неприбуття 02.03.2024 позивача на службу. 
Проте невихід на роботу позивача 27.02.2024 відбувся з поважної причини, що підтверджено довідкою, виданою сімейним лікарем ОСОБА_4 про те, що 27.02.2024 ОСОБА_1 був присутній на прийомі у лікаря з діагнозом ГРВІ, при огляді констатовано підвищення температури тіла до 38 градусів Цельсія. Роботодавець визнає, що позивач 27.02.2024 близько 8 год. повідомив керівництво про невихід на роботу з причини хвороби, що є, безумовно, поважною причиною невиходу на роботу. Разом з тим, слід критично оцінити вимоги роботодавця у день звернення до лікаря повідомити дані лікаря, свій діагноз, а також надати копію листка тимчасової непрацездатності, рівно як і вважати підставою для проведення службового розслідування те, що працівник, який повідомив про свою хворобу, не бере слухавку і не відповідає на телефонні дзвінки.
Тимчасова непрацездатність позивача тривала з 27.02.2024 по 01.03.2024 (медичний висновок сформовано з 28.02.2024 по 01.03.02024). День закінчення періоду тимчасової непрацездатності припав на останній робочий день тижня – п`ятницю. Під час воєнного стану на місці служби сформувалась стійка практика, згідно з якою залучення працівника до виконання трудових обов`язків у неділю надає право невиходу на роботу в суботу, внаслідок чого працівникові надається для відпочинку хоча би один день на тиждень. Тому оскільки 01.03.2024 о 17:48 год. начальник сектору публічного порядку відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП В Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_5 повідомив позивача про чергування 03.03.2024 (у неділю) із залученням на заходи протидії валютним операціям (що він підтвердив у наданих поясненнях від 11.03.2024 року у рамках проведення службового розслідування), то відповідно, субота 02.03.2024 для позивача є вихідним днем. Невихід позивача на роботу 02.03.2024 є таким, що відбувся з поважної причини, а відповідно, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення є протиправним і незаконним. Окрім цього, оскільки невихід на роботу 27.02.2024 відбувся з належним чином підтвердженої поважної причини, то підстав застосовувати до позивача у зв`язку з невиходом на роботу у вихідний день такий суворий захід дисциплінарної відповідальності як звільнення був надміру суворим.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання поновити на посаді відмовити.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі. 
Зокрема апелянт вказує на те, що  при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд не врахував обов`язку роботодавця інформувати працівників і забезпечити прозорі та передбачувані умови праці та не застосував положення ст. 29 КЗпП України. Відповідачем разом із відзивом на позов до матеріалів справи було надано копію наказу №467 від 20.02.2024 «Про внесення змін до наказу «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня в ГУНП в Тернопільській області, та дотримання вимог пропускного режиму на період дії на території України воєнного стану (зі змінами) з Додатком №1 з назвою «Внутрішній розпорядок дня поліцейських структурних, окремих територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Тернопільській області». Як вбачалось із пункту 3 зазначеного у Додатку 1 Внутрішнього розпорядку дня, у суботу робочий день закінчується з 09:00 до 13:00. Час початку робочого дня у суботу не визначено. Вважає, що наведене свідчить про те, що  фактично роботодавець не виконав передбаченого ст. 29 КЗпП України обов`язку поінформувати працівника про правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, при цьому переклавши відповідальність за невиконання нечітких умов праці саме на працівника, що порушує принцип справедливості, а в контексті перевірки судом оскаржуваних рішень про звільнення - також і принципів добросовісності, розсудливості, рівності перед законом та пропорційності. Вказані обставини свідчать про істотне порушення роботодавцем вимог трудового законодавства, а за обставин, коли саме таке істотне порушення законодавства зі сторони роботодавця має наслідком звільнення працівника - є неприпустимим перекладенням тягаря негативних наслідків власних помилок роботодавця як сильнішої сторони у трудових правовідносинах на слабшу сторону - працівника.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що він думав, що виходить на роботу в неділю 3 березня 2024 року у складі наряду на автовокзал і тому не вийшов на роботу 2 березня 2024 року, не пояснює, чому він не відповідав на телефонні дзвінки та чому не визнав, коли саме йому необхідно з`явитись на роботі. Однак, вважає, що відповідне твердження суду свідчить про перекладання відповідальності роботодавця за неналежну організацію роботи та доведення до відома працівника необхідності вийти на роботу у вихідні дні саме на працівника, що є несправедливим. Створена роботодавцем правова невизначеність не може покладатися в основу звільнення за вказаних обставин. Вважає, що такий висновок суду про те, що для застосування даної норми необхідно відпрацювати тиждень і мати право на безперервний відпочинок протягом 24 годин, а натомість, «позивач вирішив почати свій робочий тиждень з відпочинку, не прояснивши, якщо йому було незрозуміло, свій робочий графік», не ґрунтується законодавстві та на тому, що час тимчасової непрацездатності включається до відпрацьованого часу, адже відповідно до ст. 9 Закону України «Про відпустки», період тимчасової непрацездатності включається до страхового стажу та до підрахунку відпрацьованих днів для розрахунку відпустки. Також, у зазначеній частині рішення суду простежується явно обвинувальний підхід до працівника та перекладання на нього відповідальності за належну організацію праці в установі. 
Крім цього вказує, що суд при ухваленні рішення не врахував положень ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію». Так, особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. На підставі ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію», для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків. В умовах допущеної роботодавцем помилки у визначенні робочого часу та спричиненої цією помилкою юридичної невизначеності, позивач керувався передовсім тим, що під час воєнного стану на місці служби сформувалась стійка практика, згідно з якою залучення працівника до виконання трудових обов`язків у неділю надає право невиходу на роботу в суботу, внаслідок чого працівникові надається для відпочинку хоча би один день на тиждень. Позивач визнав, що був повідомлений про вихід на роботу у неділю та вважав, що для нього вихідним залишилась субота. За вказаних обставин суд, ухвалюючи рішення, не надав належної оцінки правовій невизначеності, створеній саме діями роботодавця, а також не застосував до спірних правовідносин положення ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до ухвалення незаконного рішення. Крім цього, відповідно до ст. 9 Закону України «Про відпустки», період тимчасової непрацездатності включається до страхового стажу та до підрахунку відпрацьованих днів для розрахунку відпустки.
Також апелянт вказує, що в матеріалах службового розслідування взагалі відсутні докази виклику позивача на роботу у вихідні дні та не долучені списки працівників, які повинні були заступити в добові та денні наряди у вихідні дні з 2 березня 2024 р. по 4 березня 2024р.. хоча в поясненнях ОСОБА_6 від 11 березня 20024 року йдеться про такі списки. Докази дійсної обізнаності позивача з необхідністю приступити до чергування у вихідні у матеріалах справи, а також у матеріалах службового розслідування відсутні.
Вважає, що при ухваленні рішення суд не застосував Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 за № 1005/6196, відповідно до  п. 1.2.  якої, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. У п. 1.2. цієї ж Інструкції зазначено, що видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Згідно з п. 2.19 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації. Таким чином, тимчасова непрацездатність особи може бути підтверджена як листком непрацездатності, так і довідкою лікуючого лікаря. Також апелянт зазначає, що у рішенні суду неповною мірою відображено зміст показань свідка - лікуючого лікаря, а саме - не відображено показань свідка про факт звернення ОСОБА_1 до лікаря близько 08 години ранку 27.02.2024. Окрім цього, на довідці, виданій сімейним лікарем, ОСОБА_4 наявна печатка сімейного лікаря, який діє, слід зауважити, не сам по собі, а як лікар закладу.
Об`єктивно поважна причина невиходу на роботу є первинним явищем, існує самостійно та її поява є первинною обставиною правової дійсності, яка може бути підтверджена певними доказами. У даній справі такою поважною причиною є хвороба працівника.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у ній та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 в період з 18.06.2018 до 14.03.2024 проходив службу в ГУНП в Тернопільській області, з 12.09.2023 – на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області.
Наказом ГУНП в Тернопільській області від 01.03.2024 за №590 за фактом можливих порушень службової дисципліни, що мають ознаки дисциплінарного проступку з боку старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено службове розслідування у формі письмового провадження.
В ході проведення службового розслідування встановлено, що до ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт начальника Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області полковника поліції ОСОБА_2 з приводу неприбуття 27.02.2024 на службу за місцем дислокації підрозділу Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , а також відсутність останнього на робочому місці без поважної причини.
Крім цього, до керівництва Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 з приводу неприбуття 02.03.2024 на службу за місцем дислокації підрозділу Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 .
В ході проведення службового розслідування встановлено, що 27.02.2024, о 08:30 год. позивач не прибув на службу за місцем дислокації підрозділу до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області. З приводу своєї відсутності старший лейтенант поліції ОСОБА_1 27.02.2024 у телефонній розмові з безпосереднім керівником, заступником начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_3 повідомив, що перебуває на лікарняному, однак протягом дня будь-яких підтверджуючих документів на підтвердження своїх слів не надав, а на телефонні дзвінки не відповідав. Наступного дня, 28.02.2024, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на службу за місцем дислокації підрозділу до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області не прибув. З приводу своєї відсутності старший лейтенант поліції ОСОБА_1 28.02.2024 у телефонній розмові з безпосереднім керівником, капітаном поліції ОСОБА_3 повідомив, що направляється на огляд до лікаря для відкриття лікарняного. Стосовно відсутності 27.02.2024 пояснив, що був на прийомі у лікаря, однак з невідомих йому причин лікарняний відкрито не було, що можливо не відповідає дійсності, оскільки повідомити в якого лікаря позивач перебував на прийомі, не зміг.
Таким чином, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 27.02.2024 був відсутній на робочому місці без поважної причини та на дзвінки не відповідав. Вказане підтверджується актом про відсутність на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 28.02.2024 № 3125.
Крім цього, 02.03.2024 до керівництва Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 про те, що з 28.02.2024 по 01.03.2024 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 перебував на лікарняному. В телефонній розмові 01.03.2024 останній повідомив, що лікарняний закрив та 02.03.2024 виходить на роботу. Проте зранку 02.03.2024, о 9:00 год. позивач на службу за місцем дислокації не прибув. При здійсненні неодноразових телефонних дзвінків, останній на них не відповідав. Вказане підтверджується актом про відсутність на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 02.03.2024 № 3267.
Опитана в ході службового розслідування заступник начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_3 повідомила, що 27.02.2024, о 08:30 год., проводячи нараду з особовим складом сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції від позивача поступив телефонний дзвінок, де в телефонній розмові він повідомив, що у зв`язку з поганим самопочуттям відправляється до лікаря. Проте до кінця робочого дня інформації про відкритий лікарняний він так і не надав. При здійсненні неодноразових телефонних дзвінків, останній слухавки не піднімав. Зранку 28.02.2024 при розмові з нею ОСОБА_1 пояснив, що телефон був розрядився (що не відповідає дійсності, оскільки гудки при телефонуванні йшли), тому інформації не скинув. Обіцяв надіслати на месенджер «WhatsApp» інформацію по лікарняному. Проте знову проігнорував. Телефонуючи до нього знову, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 пояснив, що перевіряючи медичний висновок про непрацездатність виявив відсутність його в системі «E-health» через технічні проблеми, за що, пояснив, готовий нести відповідальність, та зазначив, що прямує до лікаря і про результати доповість. Пізніше скинув висновок про непрацездатності: Р339-7ЕАН-СН98-2С49. Ha запитання де та в якого лікаря був, пояснити не зміг, а в повідомленні пізніше написав, що лікарняний з 28.02.2024 по 01.03.2024.
Також капітан поліції ОСОБА_3 повідомила, що 01.03.2024 нею був здійснений телефонний дзвінок до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , з метою з`ясування щодо його лікарняного листа, який він відкрив з 28.02.2024 по 01.03.2024. В телефонній розмові останній повідомив, що лікарняне закрив та 02.03.2024 виходить на роботу. Пізніше нею в групі «СДОП» в месенджері «Signal» було доведено до особового складу щодо нарядів та задач на суботу 02.03.2024, де було вказано, шо ОСОБА_1 з іншими працівниками залучається на відпрацювання по операції «Первоцвіти», де збір на 08:45 год. в актовому залі Тернопільського районного управління поліції. Однак 02.03.2024, проводячи інструктаж особовому складу було виявлено відсутність позивача на інструктажі та на робочому місці загалом. При телефонування останній був за межами досяжності, повторно телефонуючи ситуація було така ж. Відповідно нею було надано доповідь рапортом керівництву з приводу відсутності працівника на робочому місці.
До свого пояснення капітан поліції ОСОБА_3 додала знімок екрану свого телефону, з підтвердженням того, що ОСОБА_1 було прочитано повідомлення щодо необхідності прибуття ним 02.03.2024 на 08:45 год. в клуб Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області.
Опитаний в ході проведення службового розслідування начальник сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_7 повідомив, що 01.03.2024, о 14:36 год. ним був здійснений телефонний дзвінок до позивача щодо уточнення питання про перебування на лікарняному, однак на телефонний дзвінок останній не відповів. О 14:40 год. від ОСОБА_1 поступив дзвінок та при спілкуванні з останнім було встановлено, що він закрив лікарняний та 02.03.2024 приступає до роботи, на що позивачу було повідомлено про прибуття 02.03.2024, о 08:30 год. на ранкову робочу нараду. 02.03.2024 від заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 поступила інформація, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не прибув на робочу нараду 02.03.2024 та в подальшому не відповідав на телефонні дзвінки.
З метою з`ясування обставин неприбуття позивачем на нараду, ОСОБА_7 спільно з відповідальним від керівництва Тернопільського районного управління поліції заступником начальника сектору публічного порядку відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_8 та старшим інспектором сектору кадрового забезпечення Тернопільського районного управління поліції ГУНП Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_9 було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 . Також в ході виїзду проводилось телефонування за номером телефону, яким користується ОСОБА_1 , а саме 02.03.2024 о 09:06 год., о 09:16 год., о 09:20 год., о 09:38 год., о 10:23 год., о 10:41 год., о 10:42 год., об 11:02 год. та об 11:45 год., однак останній не відповідав. Крім цього, було здійснено телефонні дзвінки до матері ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , а саме: 02.03.2024 о 10:42 год., о 10:47 год., о 10:50 год., об 11:07 год., на які ОСОБА_10 , не відповідала. Також, здійснювався телефонний дзвінок до батька ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , а саме: 02.03.2024          о 10:27 год., під час якого ОСОБА_11 повідомив, що син на даний час може перебувати за адресою: АДРЕСА_1 та зазначив, що з ним не спілкувався вже тривалий час. В ході розмови ОСОБА_11 зобов`язався з`ясувати де знаходиться його син. В ході виїзду за адресою: АДРЕСА_1 , о 10:40 год. дверей помешкання ніхто не відчинив. При спілкуванні з сусідами, останні повідомили, що 01.03.2024 бачили, як ймовірно мешканці квартири АДРЕСА_2 в другій половині дня виходили з будинку з великогабаритними сумками (висилялись з помешкання). При повторному дзвінку о 10:44 год., ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_1 також на телефонні дзвінки не відповідає та інші ймовірні місця перебування сина йому не відомі. Здійснивши виїзд за адресою: АДРЕСА_3 , об 11:20 год. вхідні двері та брама будинку були закриті, на дзвінки у дверний дзвінок ніхто не відкривав. При повторному дзвінку об 11:29 год., ОСОБА_11 вказав, що на даний період виїхав в місто Тернопіль разом із своєю невісткою та в будинку нікого зараз немає. Також проводилась перевірка робочого кабінету ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , об 11:37 год., поліцейське приміщення було зачинене.
В подальшому, близько 12:00 год. старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , зателефонував до капітана поліції ОСОБА_7 за допомогою месенджера «WhatsApp» та повідомив, що він спав та в нього були проблеми з телефоном. Капітаном поліції ОСОБА_7 старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 було дано вказівку щодо виходу на роботу на 08:30 год. 04.03.2024.
Опитаний в ході проведення службового розслідування старший дільничний офіцер поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомив, що 27.02.2024, він прокинувся зранку та відчув погане самопочуття: боліла голова, ломота в тілі, підвищена температура. У зв`язку з цим він відразу зателефонував до заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 та повідомив про це, а також сказав, що направляється до лікаря для можливого відкриття лікарняного. Оскільки він відчув, значне погіршення самопочуття, то залишився вдома, вживши ліки для пониження температури тіла. Після цього він заснув. Оскільки його сімейний лікар здійснював прийом після обіду з 14:00. год. до 18:00 год., він після обіду відчувши незначне полегшення направився до неї. Відстоявши в черзі, близько 17:00 год. він потрапив на прийом. Після прийому в лікаря попрямував додому, думаючи, що йому відкрили лікарняний. На наступний день, він хотів надіслати лікарняне своєму безпосередньому керівнику, однак зайшовши в електронну систему «E-health» побачив, що лікарняне йому не відкрите. У зв`язку з цим він відразу поїхав до сімейного лікаря та відкрив лікарняне з 28.02.2024 по 01.03.2024, включно. З приводу того, що 27.02.2024 лікарняне не було відкрите позивач пояснив, що будучи у лікаря, він подумав, що вона однозначно відкриє йому лікарняне і тому у зв`язку з поганим самопочуттям не акцентував на цьому увагу. 27.02.2024 свого безпосереднього керівника старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не повідомив про те, чи відкрив лікарняне та чи був у лікаря тому, що цілий день погано себе почував та не помітив, як розрядився телефон і вимкнувся.
Під час проведення службового розслідування старший лейтенант поліції ОСОБА_1 надав довідку сімейного лікаря ОСОБА_4 , про те, що 27.02.2024 о 17:00 год. він перебував у неї на прийомі з діагнозом ГРВІ.
Опитаний в ході проведення службового розслідування начальник сектору публічного порядку відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_5 повідомив, що 01.03.2024, керівники секторів надали йому список підпорядкованих поліцейських, які повинні були заступати в добові та денні наряди на вихідні дні, а саме з 02.03.2024 по 04.03.2024. У зв`язку з цим 01.03.2024 о 17:48 год., він зателефонував до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та повідомив йому, що він 03.03.2024, в неділю, заступає на денний наряд, а саме на протидію незаконним валютним операціям на «Автовокзал». Інструктаж проводитиметься в неділю ним, о 08:15 год. в клубі Тернопільського районного управління поліції, оскільки він заступав відповідальним від Тернопільського районного управління поліції.
Однак 02.03.2024 ближче до обіду, до нього зателефонував начальник сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_7 та повідомив, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не заступає в неділю у наряд по незаконним валютним операціям на «Автовокзал», а тому він вийде в понеділок на службу.
Вчинення дисциплінарних проступку старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 повністю підтверджується зібраними в ході проведення службового розслідування матеріалами.
У ході службового розслідування обставин, які пом`якшують відповідальність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 не встановлено.
За висновком службового розслідування, затвердженого 12.03.2024 начальником ГУНП в Тернопільській області полковником поліції ОСОБА_12 , за порушення службової дисципліни, вимог п.1, 2 та 6 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію «, п.1, 2, 5, 6, 11 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог посадової інструкції, затвердженої начальником Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області полковником поліції ОСОБА_13 від 15.05.2023 №6315, що виразилося у допущеному прогулі (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 02.03.2024) без поважних причин протягом робочого дня 27.02.2024, старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.
Наказом ГУНП в Тернопільській області №717 від 13.03.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за порушення службової дисципліни, вимог п.1, 2 та 6 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 2, 5, 6, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог посадової інструкції, затвердженої начальником Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області полковником поліції ОСОБА_13 від 15.05.2023 №6315, що виразилося у допущеному прогулі (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 02.03.2024) без поважних причин протягом робочого дня 27.02.2024, до старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. 
Наказом ГУНП в Тернопільській області №108 о/с від 14.03.2024 «По особовому складу», звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, з 14.03.2024.
Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність свого рішення, оскільки висновки відповідача, якими він мотивував наявність підстав для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції, є вірними,  підтвердженими доказами,  адже неодноразова відсутність позивача на службі без поважних причин не узгоджується з положеннями щодо дотримання працівниками поліції службової дисципліни.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон №580-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Частинами 1, 2 ст.19 Закону №580-VIII передбачено, що в разі вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII набрав чинності 07.10.2018.
Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Системний аналіз наведених вище положень Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку, що порушенням поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених ст.1 цього Статуту, у тому числі, основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону № 580-VIII.
Частиною 1 ст.11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За приписами ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Як обумовлено ст.14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі – Порядок №893). Цей наказ прийнятий відповідно до частини десятої статті 14, частини сьомої статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з метою належної організації заходів, спрямованих на зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів Національної поліції України, запобігання надзвичайним подіям за участю поліцейських, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №893 визначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до п.2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Згідно з п.4 розділу VI Порядку №893 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: - висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено. У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; - вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;- відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; - запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування (п.5 розділу VI Порядку №893).
Наведені приписи узгоджуються з положеннями ст.15, 19 Дисциплінарного статуту.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Як встановлено судом, підставою для винесення наказу ГУНП в Тернопільській області №717 від 13.03.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби стали результати службового розслідування про порушення службової дисципліни, вимог п.1, 2 та 6 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1, 2, 5, 6, 11 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог посадової інструкції,  затвердженої начальником Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області полковником поліції ОСОБА_13 від 15.05.2023 №6315, що виразилося у допущеному прогулі (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 02.03.2024) без поважних причин протягом робочого дня 27.02.2024.
На реалізацію цього наказу відповідачем прийнято спірний наказ ГУНП в Тернопільській області №108 о/с від 14.03.2024 «По особовому складу», якими позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». 
Відповідно до об`єктивних обставин справи, 27.02.2024 о 08:30 год. позивач не прибув на службу за місцем дислокації підрозділу до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області. З приводу своєї відсутності старший лейтенант поліції ОСОБА_1 27.02.2024 у телефонній розмові з безпосереднім керівником, заступником начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_3 повідомив, що перебуває на лікарняному, однак протягом дня будь-яких підтверджуючих документів на підтвердження своїх слів не надав, а на телефонні дзвінки не відповідав. Наступного дня, 28.02.2024, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на службу за місцем дислокації підрозділу до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області не прибув. З приводу своєї відсутності старший лейтенант поліції ОСОБА_1 28.02.2024 у телефонній розмові з безпосереднім керівником, капітаном поліції ОСОБА_3 повідомив, що направляється на огляд до лікаря для відкриття лікарняного. Стосовно відсутності 27.02.2024 пояснив, що був на прийомі у лікаря, однак з невідомих йому причин лікарняний відкрито не було, що можливо не відповідає дійсності, оскільки повідомити в якого лікаря позивач перебував на прийомі, не зміг.
Опитана в ході службового розслідування заступник начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_3 повідомила, що 27.02.2024, о 08:30 год., проводячи нараду з особовим складом сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції від позивача поступив телефонний дзвінок, де в телефонній розмові він повідомив, що у зв`язку з поганим самопочуттям відправляється до лікаря. Проте до кінця робочого дня інформації про відкритий лікарняний він так і не надав. При здійсненні неодноразових телефонних дзвінків, останній слухавки не піднімав. Зранку 28.02.2024 при розмові з нею ОСОБА_1 пояснив, що телефон був розрядився (що не відповідає дійсності, оскільки гудки при телефонуванні йшли), тому інформації не скинув. Обіцяв надіслати на месенджер «WhatsApp» інформацію по лікарняному. Проте знову проігнорував. Телефонуючи до нього знову, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 пояснив, що перевіряючи медичний висновок про непрацездатність виявив відсутність його в системі «E-health» через технічні проблеми, за що, пояснив, готовий нести відповідальність, та зазначив, що прямує до лікаря і про результати доповість. Пізніше скинув висновок про непрацездатності: Р339-7ЕАН-СН98-2С49. Ha запитання де та в якого лікаря був, пояснити не зміг, а в повідомленні пізніше написав, що лікарняний з 28.02.2024 по 01.03.2024.
Опитаний в ході проведення службового розслідування старший дільничний офіцер поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомив, що 27.02.2024, він прокинувся зранку та відчув погане самопочуття: боліла голова, ломота в тілі, підвищена температура. У зв`язку з цим він відразу зателефонував до заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 та повідомив про це, а також сказав, що направляється до лікаря для можливого відкриття лікарняного. Оскільки він відчув, значне погіршення самопочуття, то залишився вдома, вживши ліки для пониження температури тіла. Після цього він заснув. Оскільки його сімейний лікар здійснював прийом після обіду з 14:00. год. до 18:00 год., він після обіду відчувши незначне полегшення направився до неї. Відстоявши в черзі, близько 17:00 год. він потрапив на прийом. Після прийому в лікаря попрямував додому, думаючи, що йому відкрили лікарняний. На наступний день, він хотів надіслати лікарняне своєму безпосередньому керівнику, однак зайшовши в електронну систему "E-health" побачив, що лікарняне йому не відкрите. У зв`язку з цим він відразу поїхав до сімейного лікаря та відкрив лікарняне з 28.02.2024 по 01.03.2024, включно. З приводу того, що 27.02.2024 лікарняне не було відкрите позивач пояснив, що будучи у лікаря, він подумав, що вона однозначно відкриє йому лікарняне і тому у зв`язку з поганим самопочуттям не акцентував на цьому увагу. 27.02.2024 свого безпосереднього керівника старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не повідомив про те, чи відкрив лікарняне та чи був у лікаря тому, що цілий день погано себе почував та не помітив, як розрядився телефон і вимкнувся.
Таким чином, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 27.02.2024 був відсутній на робочому місці без поважної причини та на дзвінки не відповідав. Вказане підтверджується актом про відсутність на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 28.02.2024 № 3125.
Разом з цим, під час проведення службового розслідування старший лейтенант поліції ОСОБА_1 надав довідку сімейного лікаря ОСОБА_4 , про те, що 27.02.2024 о 17:00 год. він перебував у неї на прийомі з діагнозом ГРВІ.
У п.1.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 за №1005/6196, (далі – Інструкція №455), визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.
Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 (п.1.2 Інструкції №455).
Відповідно до п.2.19 Інструкції 455, на який вказує апелянт, особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.
Судом першої інстанції було досліджено надану позивачем довідку сімейного лікаря та враховано, що така не засвідчена печаткою лікувально-профілактичного закладу (а.с.15) та з метою перевірки обставин, на які посилається позивач, судом допитано в якості свідка ОСОБА_4 .
Сімейний лікар ОСОБА_4 , яка надала довідку ОСОБА_1 , підтвердила про те, що 27.02.2024 о 17:00 год. позивач перебував у неї на прийомі з діагнозом ГРВІ. Також останньому було повідомлено про можливість оформлення непрацездатності у чергового лікаря, оскільки робочий день ОСОБА_4 завершився о 16.00, що унеможливлювало видачу нею лікарняного. 
Також свідок повідомила, що позивач погодився на виписку лікарняного з 28.02.2024 року.
Відтак, підтвердженість та засвідченість факту тимчасової непрацездатності особи є наявність та видача такого документу, як листок непрацездатності, а довідка сімейного лікаря, в розумінні норм Інструкції №455, не може слугувати належним підтвердженням факту тимчасової непрацездатності.
З  урахуванням наведених вище обставин справи,  колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що довідка сімейного лікаря і сам факт звернення до лікаря 27.02.2024 о 17:00 год. підтверджують неможливість виконання ним своїх службових обов`язків у зв`язку з хворобою, з огляду на обов`язок позивача як поліцейського дотримуватися вимог законодавства стосовно проходження служби, в тому числі оформлення непрацездатності належним чином.
Таким чином, в ході проведення службового розслідування та перевірки викладеної у рапорті начальника Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області полковника поліції Осадці інформації про відсутність позивача 27.02.2024 на службі, підставно встановлено, що відомості, які стали приводом для призначення службового розслідування, знайшли своє підтвердження – позивачем допущено порушення службової дисципліни, що виразилося у прогулі (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Крім цього, до керівництва Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 з приводу неприбуття позивача на службу 02.03.2024. В телефонній розмові 01.03.2024 останній повідомив, що лікарняний закрив та 02.03.2024 виходить на роботу. Проте зранку 02.03.2024 о 9:00 год. позивач на службу за місцем дислокації не прибув. При здійсненні неодноразових телефонних дзвінків, останній на них не відповідав. Вказане підтверджується актом про відсутність на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 02.03.2024 № 3267.
Опитана в ході службового розслідування заступник начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_3 повідомила, що 01.03.2024 нею був здійснений телефонний дзвінок до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , з метою з`ясування щодо його лікарняного листа, який він відкрив з 28.02.2024 по 01.03.2024. В телефонній розмові останній повідомив, що лікарняне закрив та 02.03.2024 виходить на роботу. Пізніше нею в групі «СДОП» в месенджері «Signal» було доведено до особового складу щодо нарядів та задач на суботу 02.03.2024, де було вказано, що ОСОБА_1 з іншими працівниками залучається на відпрацювання по операції «Первоцвіти», де збір на 08:45 год. в актовому залі Тернопільського районного управління поліції. Однак 02.03.2024, проводячи інструктаж особовому складу було виявлено відсутність позивача на інструктажі та на робочому місці загалом. При телефонування останній був за межами досяжності, повторно телефонуючи ситуація було така ж. Відповідно нею було надано доповідь рапортом керівництву з приводу відсутності працівника на робочому місці. До свого пояснення капітан поліції ОСОБА_3 додала знімок екрану свого телефону, з підтвердженням того, що ОСОБА_1 було прочитано повідомлення щодо необхідності прибуття ним 02.03.2024 на 08:45 год. в клуб Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області.
Опитаний в ході проведення службового розслідування начальник сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_7 повідомив, що 01.03.2024, о 14:36 год. ним був здійснений телефонний дзвінок до позивача щодо уточнення питання про перебування на лікарняному, однак на телефонний дзвінок останній не відповів. О 14:40 год. від ОСОБА_1 поступив дзвінок та при спілкуванні з останнім було встановлено, що він закрив лікарняний та 02.03.2024 приступає до роботи, на що позивачу було повідомлено про прибуття 02.03.2024, о 08:30 год. на ранкову робочу нараду. 02.03.2024 від заступника начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_3 поступила інформація, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не прибув на робочу нараду 02.03.2024 та в подальшому не відповідав на телефонні дзвінки. В подальшому, близько 12:00 год. старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , зателефонував до капітана поліції ОСОБА_7 за допомогою месенджера «WhatsApp» та повідомив, що він спав та в нього були проблеми з телефоном. Капітаном поліції ОСОБА_7 старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 було дано вказівку щодо виходу на роботу на 08:30 год. 04.03.2024.
Опитаний в ході проведення службового розслідування начальник сектору публічного порядку відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_5 повідомив, що 01.03.2024, керівники секторів надали йому список підпорядкованих поліцейських, які повинні були заступати в добові та денні наряди на вихідні дні, а саме з 02.03.2024 по 04.03.2024. У зв`язку з цим 01.03.2024 о 17:48 год., він зателефонував до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та повідомив йому, що він 03.03.2024, в неділю, заступає на денний наряд, а саме на протидію незаконним валютним операціям на «Автовокзал». Інструктаж проводитиметься в неділю ним, о 08:15 год. в клубі Тернопільського районного управління поліції, оскільки він заступав відповідальним від Тернопільського районного управління поліції. Однак 02.03.2024 ближче до обіду, до нього зателефонував начальник сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_7 та повідомив, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не заступає в неділю у наряд по незаконним валютним операціям на «Автовокзал», а тому він вийде в понеділок на службу.
Відповідно до ч.2 ст.91 Закону №580-VIII розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.
Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем (ч.3 ст.91 Закону №580-VIII).
Суд першої інстанції вірно висновував, що посилання позивача на ту обставину, що він думав що виходить на роботу в неділю 03.03.2024 року в складі наряду «Автовокзал» і тому не вийшов на роботу 02.03.2024, не пояснює чому він не відповідав на телефонні дзвінки та чому не вияснив коли саме йому необхідно з`явитись на роботі. 
Відповідно ч.5 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тривалість щотижневого безперервного відпочинку може бути скорочена до 24 годин. 
Проте, для застосування даної норми необхідно відпрацювати тиждень і мати право на безперервний відпочинок протягом 24 годин. Натомість позивач вирішив почати свій робочий тиждень з відпочинку, не прояснивши, якщо йому було не зрозуміло, свій робочий графік.
Доказів погодження з безпосереднім керівником можливості не вийти на службу упродовж 02.03.2024 позивач суду не надав.
Безпідставним є твердження позивача і про його відсутність на службі 02.03.2024 протягом 30 хв., з огляду на те, що закінчення робочого дня у суботу згідно з внутрішнім розпорядком дня починається з 09:00 год.
Згідно п.1 наказу ГУНП в Тернопільській області від 20.02.2024 №467 про внесення змін до наказу від 12.12.2023 №3339 «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня в ГУНП в Тернопільській області та дотримання вимог пропускного режиму на період дії на території України воєнного стану», початок робочого дня о 08:45 год. із обідньою перервою одна година з 13:00 год. по 14:00 год. Закінчення робочого дня у понеділок, вівторок, середу та четвер  о  18:45 год., у п`ятницю – о 18:00 год, у суботу з 9:00 по 13:00 год. Вихідним днем визначено неділю.
Також станом на час прийняття рішення у даній справі, відповідно до п.1 наказу ГУНП в Тернопільській області від 27.05.2024 №1773 про внесення змін до наказу від 12.12.2023 №3339 «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня в ГУНП в Тернопільській області та дотримання вимог пропускного режиму на період дії на території України воєнного стану», початок робочого дня з понеділка по п`ятницю о 08:45 год., в суботу 0 9:00 год. із обідньою перервою одна година з 13:00 год. по 14:00 год. Закінчення робочого дня: у понеділок, вівторок, середу та четвер о 18:45 год., у п`ятницю – о 18:00 год, у суботу о 13:00 год. Вихідним днем визначено неділю.
Будь-яких доказів поважності причин відсутності на службі 02.03.2024 позивач суду не надав.
Таким чином в межах проведеного службового розслідування встановлені фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним та дією порушника, висновки службового розслідування відповідають вимогам щодо обґрунтованості, такі містять всі необхідні відомості, які повинні враховуватись при прийнятті вмотивованого рішення.  
Окреслюючи загальні риси професії поліцейського варто вказати, що з аналізу положень Закону №580-VIII та Дисциплінарного статуту слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Служба в поліції вимагає наявність у її працівників додаткових психологічних якостей, зокрема, відчуття відповідальності, здатність логічно мислити і дотримуватися спокою в складних ситуаціях, здатність приймати рішення у складних ситуаціях.
В контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що суттєвою обставиною, за якої вчинений дисциплінарний проступок, є воєнний стан, тобто той стан, коли на поліцейського покладено додаткові повноваження.  Вчинений позивачем проступок свідчить про повне нехтування та зневажання своїм статусом та посадою поліцейського, безвідповідальним ставленням до своїх службових обов`язків, що є грубим порушенням службової дисципліни та дискредитує його, як поліцейського.
Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку.
Під час складання Присяги на вірність Українському народові, старший сержант поліції ОСОБА_1 присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та Законів України, втілювати їх у життя та поважати і охороняти честь держави, а також з гідністю нести високе звання поліцейського.
Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Подібний за змістом висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 810/2073/16, від 14.07.2022 у справі № 520/1795/19, від 30.08.2022           у справі № 120/8381/20-а, від 19.05.2022 у справі № 480/4079/18, від 12.05.2022 у справі № 260/1/19.
Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати вчинення дій, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, порушення етики поведінки поліцейського.
З урахуванням положень ч.2 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до такого виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
У цій справі, судом надається оцінка оскаржуваному рішенню відповідача, яке прийняте останнім саме з тих мотивів, що були предметом перевірки на підставі досліджених у справі доказів та з урахуванням доводів та заперечень сторін  саме щодо цих доказів та обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У розглядуваному випадку, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав вважати, що висновки відповідача, якими він мотивував наявність підстав для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення – звільнення зі служби в поліції, є довільними, нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів, адже неодноразова відсутність позивача на службі без поважних причин не узгоджується з положеннями щодо дотримання працівниками поліції службової дисципліни. 
В розрізі встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про підставне застосування до позивача дисциплінарного стягнення наказом ГУНП в Тернопільській області №717 від 13.03.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», реалізоване наказом ГУНП в Тернопільській області №108 о/с від 14.03.2024 «По особовому складу», якими позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», прийнятими в межах повноважень, в порядку та у спосіб, передбачені чинним законодавством, з дотриманням принципів пропорційності та законності у відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправними та скасування таких, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України  ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі  Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №500/2209/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін	
Повне судове рішення складено 08.11.2024