П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/17241/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Капинос О.В. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
19 грудня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, які призвели до зменшення з 01.01.2024 пенсії, незаконного здійснення перерахунку добровільно виплаченої за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 пенсії та самовільного її утримання з 26.04.2024.
Також, позивач просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повернути утриману 26.04.2024 за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 пенсію та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області утриматися від вчинення дій наслідком яких є зменшення з 01.01.2024 пенсії.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи відсутність клопотань про розгляд справи за участю сторін, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що є непрацюючим пенсіонером, в зв`язку з чим перебуває на обліку у відповідача, від якого отримує підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначає, що відповідач нараховував та виплачував позивачу підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст.39 Закону №796, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, яке (підвищення до пенсії) станом на 31.12.2023 становило 13400 грн. (6700 грн. /мінімальна заробітна плата/ х 2 = 13400 грн. /щомісячне підвищення до пенсії/) та виплачувалось по травень місяць 2024 року включно. Підставою для звернення до суду позивач зазначає те, що відповідач, діючи з перевищенням наданих йому законодавством повноважень, 26.04.2024, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з її боку, порушуючи вимоги ст.22 Конституції України, здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2024, тобто всупереч вимогам ст.22 Конституції України та ст.1215 ЦК України, 26.04.2024 перераховано з 01.01.2024 та, без-будь якої правової підстави та будь-якого судового рішення, утримано з ОСОБА_1 добровільно виплачену їй за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 пенсію, що в свою чергу призвело до суттєвого зменшення пенсії, яка для позивача є єдиним засобом до існування.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі №240/393/21 ухвалено: Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 22.06.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплачувало позивачу підвищення до пенсії в розмірі 13000,00 гривень. Однак, з березня 2024 року розмір цієї доплати був зменшений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області з 13000,00 гривень до 3200,00 гривень. Не погоджуючись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчить, що основний спір між ОСОБА_1 та Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо наявності у позивача права на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вирішений у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі № 240/393/21, яке набрало законної сили. Більш того, у вказаному рішенні було також вирішено питання про розмір підвищення до пенсії, на який позивач має право, та встановлено, що такий розмір складає дві мінімальні заробітні плати, визначені законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Відтак, спірні правовідносини між сторонами перейшли до стадії виконання судового рішення.
Із наведених в позові обставин слідує, що звернення до суду із цим позовом обумовлене неналежним, на переконання позивача, виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення суду від 15.03.2021 у справі № 240/393/21, оскільки фактично, предметом спірних в даному позові правовідносин є правомірність визначеного пенсійним органом розміру підвищення до пенсії, що з квітня 2024 року виплачується позивачу, та був розрахований ним із застосуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України від 09.11.2023 №3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік".
Позивач помилково ототожнює поняття "утримана" та "перерахована" пенсія. У спірному випадку має місце саме перерахунок пенсії позивача, а не її утримання.
Відтак, предметом поданої позовної заяви фактично є неналежне, на переконання позивача, виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі № 240/393/21, а не новий публічно-правовий спір, який виник між сторонами.
З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному статтями 382 та 383 КАС України.
Отже, нормами процесуального закону встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для зобов`язання відповідача належним чином виконати рішення суду. У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право звернутися до суду в порядку статті 382 чи 383 КАС України.
Суд першої інстанції зауважив, що наявність в Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтею 382 та 383 КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
В даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Таким чином, суд першої інстанції вбачає наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, виплата підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, встановлена статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закон України №796).
Стаття 39 Закону України №796 у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі №240/393/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 22.06.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Тобто, ОСОБА_1 зверталась до суду за захистом своїх прав, а суд вирішив питання доплати до пенсії визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без обмеження кінцевою датою такої виплати.
Вказане рішення набрало законної сили 15.04.2021 та виконувалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, що встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем.
В свою чергу, відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).
Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст.383 КАС України.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Частиною 1 та 2 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Положеннями ч.4 ст.383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Частиною 6 ст.383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Таким чином, суд застосовує до суб`єкта владних повноважень - відповідача положення ст. 383 КАС України та постановляє окрему ухвалу в разі встановлення факту невиконання відповідачем дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).
За приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.
Таким чином, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що предмет спору визначний позивачем в справі №240/17241/24 був вирішений судом в межах справи №240/393/21 (рішення в межах даної справи набрало законної сили).
Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в межах заявленого предмету позову в справі №240/17241/24 позивач мала звертатись до Житомирського окружного адміністративного суду не з новим адміністративним позовом, а з заявою в межах ст.382, 383 КАС України, в разі невиконання чи неналежного виконання рішення суду, яке набрало законної сили, або звернутись за його примусовим виконанням в порядку встановленому законом в межах справи №240/393/21.
Щодо доводів позивача в частині, що в межах даних справ наявний різний предмет позову, колегія суддів зазначає, що виплата доплати до пенсії здійснюється позивачу на виконання рішення суду в межах справи №240/393/21. В свою чергу, і зменшення даної доплати відбулось в межах виконання рішення суду в межах справи №240/393/21.
А тому доводи апелянта  в частині іншого спору не знаходять свого підтвердження. Оскільки, інший виклад предмету спору не може слугувати підставою для відкриття провадження у справі, якщо судом встановлено факт вирішення спору за період і в межах предмету позову, в призмі якого був звернутий подальший спір.
За сукупності обставин, викладу позовних вимог та предмету спору, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не має місце, оскільки фактично звернутий в межах виконання рішення суду по справі №240/393/21, а тому дії позивача мали регулюватись поданням заяви в межах ст.382, 383 КАС України, в разі невиконання чи неналежного виконання рішення суду, яке набрало законної сили, або звернутись за його примусовим виконанням в порядку встановленому законом в межах справи №240/393/21.
Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі №295/13613/16-а зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (статті 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Щодо доводів апелянта в частині відсутності рішення від 15.03.2023 в межах справи №240/393/21, колегія суддів зазначає, що описка в даті рішення не може свідчити про відсутність вказаного рішення, оскільки воно прийнято 15.03.2021.
Щодо доводів апелянта в частині рішення пенсійного органу №918150801542, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять такого рішення суб`єкта владних повноважень, а лише містять інформацію, що №918150801542 це номер особового рахунку відкритого 07.10.2003. В свою чергу, зменшення розміру доплати до пенсії відбулось в межах виконання рішення суду в справі №240/393/21.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову і відкритті провадження у справі.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.