П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/26153/24	
                                                                                                                                    
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
                                                                                    Дата і місце ухвалення 16.10.2024 р., м. Одеса
                      
П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

                       судді – доповідача –  Шеметенко Л.П.
                                                    судді –  Градовського Ю.М.
                                                    судді –  Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2020-2022 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 05 жовтня 2023 року розрахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком за 2020-2022 роки з урахуванням вже отриманих сум пенсії. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року адміністративний   позов задоволено частково.   
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020, 2021, 2022 роки. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 з 05.10.2023 року перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2020, 2021, 2022 роки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, оскільки позивача було переведено на пенсію за віком 05.10.2023 року, при цьому, з позовом про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивач звернулась у серпні 2024 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду. Крім того, апелянт вказує, що враховуючи те, що пенсія позивачу за вислугу років вже була призначена, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень ст. 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 29.08.2014 року отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
05.10.2023 року позивачка у зв`язку з досягненням 60-ти річного віку звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід на інший вид пенсії (за віком) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі заяви та наданих документів Головним управлінням ПФУ в Одеській області позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, обчислену при страховому стажі 38 років (враховано по 30.06.2023), середньомісячній заробітній платі 9678,60 грн. (коефіцієнт заробітку - 1,30703 х 7405,03 грн. - середня заробітна плата за 2014-2016 роки, проіндексована), обчисленій за період з 01.07.2000 по 30.06.2023 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір з 05.10.2023 встановлено на рівні 3802,99 грн., де: розмір пенсії за віком - 3677,87 грн.; доплата за 8 років понаднормативного стажу - 125,12 грн.
При обчисленні розміру пенсії за віком позивача, що здійснювалося відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області застосовано показники середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки.
23 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просила при призначенні пенсії за віком проводити її розрахунок із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14 серпня 2024 року позивача було повідомлено, що оскільки вона з 29.08.2014 року отримувала пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії врахована середня заробітна плата за 2014-2016 роки.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2020-2022 роки, позивач звернулась до суду із адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, розглядаючи справу та приймаючи рішення, виходив з того, що у даному випадку наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020, 2021, 2022 роки.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до преамбули Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16.06.2020 (справа №127/7522/17) Верховний Суд зазначив, що за змістом частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Також, зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.
У справі, яка розглядається, судом встановлено, що позивачці з 29.08.2014 року було призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), а  з 01.01.2024 мало  місце призначення   пенсії за  віком відповідно до Закону №1058-ІV, а відтак доводи апелянта про те, що в цьому випадку мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії, є помилковими, оскільки в даній справі мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.
При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2024 року (справа №500/1216/23), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Водночас, посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду не є релевантними, адже наведені пенсійним органом висновки Верховного Суду стосувались осіб, яким первинно було призначено пенсію за віком на пільгових умовах для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку, тоді як у межах даної справи первинно пенсію позивачу було призначено за вислугу років.
Крім того, суд враховує, що зважаючи, що після призначення позивачці пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона продовжувала працювати, займаючи посаду вчителя початкових класів (підтверджується копією трудової книжки, що міститься в матеріалах справи) та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому, звернувшись у 2023 році за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мала право на призначення та нарахування такої пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати на одну застраховану особу в Україні за 2020-2022 роки. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.06.2020 року (справа № 127/7522/17).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020 - 2022 роки, у зв`язку із чим доводи апелянта не ґрунтуються на правильному правозастосуванні.
Щодо доводів апелянта про порушення позивачкою строку звернення із цим адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.
Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
В контексті наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що оспорюваною за цим позовом є протиправність дій відповідача щодо відмови у проведенні позивачці перерахунку призначеної пенсії із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2020, 2021, 2022 роки.
Як свідчать матеріали справи, про залишення без задоволення вимог стосовно перерахунку вже призначеної пенсії позивач дізналась з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14 серпня 2024 року. Крім того, вказаним листом позивачу надано копію рішення про призначення пенсії за віком із відповідним розрахунком заробітної плати для її призначення, доказів ознайомлення позивача із вказаними документами раніше матеріали справи не містять.
Отже, звернувшись із цим позовом 19 серпня 2024 року, позивачем дотримано процесуальний строк, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України.
Таким чином, доводи апелянта про не дотримання позивачкою строків звернення із позовом та наявність підстав для залишення позовних вимог без розгляду є необґрунтованими.
З урахуванням наведеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.12.2024 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                     Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          Ю.М. Градовський

      Суддя:                                                                                                          І.О. Турецька