ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10426/24 Справа № 180/798/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому виклало вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги заявником обґрунтовувались тим, що 13 листопада 2021року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5062743 про надання споживчого кредиту. Зазначений договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджений наказом №53-ОД від 16 січня 2020року та розміщені на сайті. 
Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12000,00грн, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 13 грудня 2021року вказується в графіку платежів, що є додатком № 1.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 12000,00грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.
18 квітня 2023року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».
Отже до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №18.04/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становила 35 484грн і складалася з кредиту - 12000грн та процентів за користування кредитом – 23 484грн.
Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №5062743 від 13 листопада 2021року в розмірі 35484грн, а також судових витрат у справі.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість в розмірі 19068грн, яка складається із: заборгованості за кредитом — 12000грн та заборгованості за відсотками — 7068 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів продовження (пролонгації) строку дії договору, а тому подальше нарахування відсотків є незаконним.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» висловило вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі. Скаржник не згоден з рішенням суду в тій частині, яка залишена без задоволення. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у вимогах про стягнення відсотків у повному обсязі.
Заявник стверджував, що строк дії договору було продовжено на умовах обумовлених сторонами та відповідно нараховано відсотки за ставкою, яка зазначена у договорі.
Також заявник посилався на безпідставне зменшення судом стягнутих на його користь витрат на правову допомогу.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

       Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги та межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

13 листопада 2021року між ТОВ «Авентус Україна», яке є фінансовою установою, та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5062743 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua. З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Викладене підтверджується копією означеного договору з додатком, копією паспорту споживчого кредиту, копією таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12000,00 гривень, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 13.12.2021 року.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. 

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 12 000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 ), що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про перерахування коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2021року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». 

До ТОВ «Фінансова компанія «Фінраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №18.04/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі 35 484,00грн. Заборгованість за Кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 12000 грн, сума процентів за користування кредитом – 23484 грн, всього 35484,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту у розмірі 12 000 грн, доказів повернення відповідачем коштів, отриманих у кредит, матеріали справи не містять.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором та розміру правової допомоги, тому в цій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Разом з тим, задовольняючи частково позов в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано належних доказів продовження (пролонгації) строку дії договору, а з закінченням 30-ти днів, з дня укладення цього Договору у кредитора припинилося право нараховувати передбачені договором позики проценти та інші платежі за цим договором.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

       Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

       Згідно із п. 3.2 Договору, до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до п.4.2 Договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів.

За даними розрахунку заборгованості, що відображені у картці обліку зазначено, що у період з дати укладання Договору, а саме з 13 листопада 2021року по 12 грудня 2021року, утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого строку надання кредиту у розмірі 6840,00 грн. (228.00 грн. х 30днів).

13 грудня 2021року, відповідно до п. 1.5.2. Договору, відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав. Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору відбулось нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,90% в день, а також на підставі пункту 4.3 Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, з 14 грудня 2021року по 14 березня 2022року.

У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ "Авентус Україна" було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25 лютого 2022року по 30 квітня 2022року за всіма кредитними договорами, що вбачається з наданого позивачем розрахунку.

У період з 14 грудня 2021року по 24 лютого 2022року включно утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого нового строку відповідно до поденного розрахунку у розмірі 16 644,00 грн. (73 дні х 228.00 грн).

За положеннями пункту 4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в пункті 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктом 4.2 (пп.4.2.1-4.2.4) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в пункті 4.3 (пп.4.3.1- 4.3.4) договору.

Відповідно до підпункту 4.3.1 пункту 4.3 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно підпункту 4.3.2 пункту 4.3 кредитного договору споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в підпункті 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому пунктом 4.2 договору.

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в пункті 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в пункті 4.3 договору – письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

За змістом пункту 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту.

Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «А403240» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

У даному випадку, згідно умов кредитного договору, строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 90 днів.

Отже, умовами договору про споживчий кредит № 5062743 від 13 листопада 2021року сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування відсотків за користування кредитом.

       Нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалося кредитором в межах строку, узгодженого сторонами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Тож, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що суду не надано належних доказів продовження (пролонгації) строку дії договору, а з закінченням 30-ти днів, з дня укладення цього Договору у кредитора припинилося право нараховувати передбачені договором позики проценти. 

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором №5062743 від 13 листопада 2021року склала: сума кредиту 12000 грн, сума процентів за користування кредитом – 23484 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає скасуванню, з ухваленням нового в цій частині про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 23 484,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне зменшення судом розміру витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. 
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, є завищеними та недостатньо обґрунтованими. 
З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд правильно вважав, що з відповідача у даній справі підлягає стягненню лише частина витрат, а саме: 5 000 гривень, а тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

       Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

       За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

       Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення апеляційної скарги та в такому випадку повністю позовних вимог, слід змінити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 2 422,40 грн + 3 633,60 грн = 6 056,00грн. 

       Разом з тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 4000грн є завищеним та таким, що є неспівмірним із складністю справи та не відповідає обсягу наданої адвокатом правової допомоги, виходячи з наступного.

       За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

       Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

       Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

       Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

       Як вбачається з матеріалів справи, така розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження з ухваленням заочного рішення.

       Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024року укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщєвою Є.О.; звіт №70 про надання правової допомоги від 04 жовтня 2024 року до договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024року; рахунок на оплату №70-28/03-2024 від 04 жовтня 2024 року; копію платіжної інструкції №5961 від 08 жовтня 2024року про оплату послуг адвокату у сумі 4000,00грн.

       При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

       Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 2 000грн.

       Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

       Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000грн. 

       Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задовольнити частково.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та стягнення судових витрат зі сплати судового збору — скасувати та ухвалити нове в цій частині.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №5062743 від 13 листопада 2021року за відсотками у розмірі 23 484,00грн.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року змінити в частині загальної суми до стягнення, збільшивши її з 19068,00грн до 35484,00грн.
В решті рішення суду залишити без змін. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 6 056,00грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2024року.

       Судді: