УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 листопада 2024 року
м. Київ
Справа № 759/9153/23
Провадження № 51-4311 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року щодо 
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ), раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановленої особи придбав психотропну речовину амфетамін у великому розмірі масою 8,765 г, особливо небезпечну психотропну речовину МДМА масою 0,455 г, особливо небезпечну психотропну речовину PVP у великому розмірі масою 13,583 г, особливо небезпечний наркотичний засіб смолу канабісу масою 0,57 г та особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною масою 286,11 г, частину з яких зберігав за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , а частину в упакованих пакетах зберігав при собі з метою їх подальшого збуту.
26.03.2023 о 19:02 ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України по АДРЕСА_3 , і у нього було виявлено та вилучено: психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 8,647 г, що є великим розміром; особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину 6,06 г; особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено, PVP, загальною масою 13,583 г, що є великим розміром; особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, МДМА, загальною масою 0,455 г.
Крім цього 26.03.2023 року, в період часу з 20:25 до 21:04, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено: особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, смолу канабісу, масою 0,57 г; особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину 280,05 г; психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, масою 0,118 г, які останній придбав та зберігав з метою подальшого збуту. 
А також під час обшуку виявлено та вилучено двоє електронних вагів для зважування, два прилади для вакуумного пакування, пакети для пакування білого, коричневого, червоного та жовтого кольорів в кількості 303 штуки, 8 мотків ізоляційної стрічки.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року апеляційні скарги прокурора, захисника та обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на суворість призначеного покарання, просить змінити оскаржувані судові рішення, призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 роківй на підставі положень ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що за відсутності обставин, які обтяжують покарання, суди не в повній мірі врахували пом`якшуючі покарання обставини, а саме вік засудженого; те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований, є студентом денної форми навчання, є внутрішньо переміщеною особою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, став на шлях виправлення.
Крім цього, захисник зазначає, що засуджений усвідомив неправомірність своїх дій та зробив належні висновки.
Вказані обставини, на думку захисника, є достатніми підставами для застосування положень ст. 69 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його дій за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. 
Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, безпідставного неврахування обставин, які пом`якшують покарання, можливості застосування положень ст. 69 КК України та його звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.
Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429  цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Стосовно застосування положень ст. 69 КК України, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, то, як вже неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, за правилами частини 1 цієї статті воно можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; і (2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Визначення поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сформульовано в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 744/884/17, провадження № 51-8413км18). Зокрема, суд виходив з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України й тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину. 
При цьому суд дійшов висновку, що обставини чи сукупність обставин, які відповідно до статті 69 КК України, надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.
Крім того суд вказав, що ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину; роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину; її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. 
Для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України необхідно не лише встановити обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину. 
Однак, під час судового розгляду таких обставин встановлено не було. У касаційній скарзі захисника також не обґрунтовано, яким чином обставини, на які вона посилається, істотно знизила тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням висновків Верховного Суду у вказаній вище постанові.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких; ступінь його суспільної небезпеки, а також дані про особу засудженого та його ставлення до вчиненого, який повністю визнав вину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, неодружений, працює, має постійне місце проживання, є ВПО, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
За відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття. Таким чином, судом були враховані обставини, на які посилається захисник у касаційній скарзі.
Врахувавши указані вище аспекти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення  ОСОБА_5  мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. 
При цьому суд обґрунтовано не встановив підстав для застосування до ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК України, й переконливих доводів про необхідність такого застосування касаційна скарга захисника не містить. 
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг сторони захисту щодо призначеного покарання та, навівши докладні мотиви ухваленого рішення, обґрунтовано залишив апеляційні скарги обвинуваченого та захисника в цій частині без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів убачає, що покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання. 
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових рішень з метою пом`якшення призначеного засудженому покарання у зв`язку з його явною несправедливістю через надмірну суворість, а також для звільнення засудженого від його відбування.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до касаційної скарги копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року. 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3