ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/43457/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 листопада 2024 року                                                                                   м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання після поновлення виплат ОСОБА_1 відповідно до наданих документів: довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням чинної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року у справі № 752/13669/17;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 29 років 20 днів стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві змінити рішення про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з                      50 % на 90% суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з липня 2023 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання після поновлення виплат ОСОБА_1 відповідно до наданих документів: довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням чинної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року у справі № 752/13669/17.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 29 років 20 днів стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з липня 2023 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу,    в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу,    в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відповідно до п.3 ч.1    ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1    ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII ОСОБА_1 звільнена з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку, на час прийняття якої мала стаж роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 752/13699/17 визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного утримання неврахування.
Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві змінити рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення його розміру та у відповідності законодавства України визначити його у розмір 90 % суддівської винагороди та здійснити відповідний перерахунок виплачених ОСОБА_1 коштів з 26 жовтня 2016 року.
Так, у зазначеній постанові Голосіївського районного суду міста Києва суд зазначив, що «…На час прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку з відставкою, остання мала стаж роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів. Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону».
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням стажу роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів.
Указом Президента України від 13.10.2021 № 530/2021 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 21.10.2021 № 2100/0/15-21 щодо ОСОБА_1 припинено відставку судді у зв`язку з призначенням за результатами конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
З огляду на зазначене, 26.10.2021 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 було припинено.
Згідно з наказом Голови Верховного Суду № 2820-к ОСОБА_1 з 26.10.2021 приступила до виконання обов`язків судді Верховного Суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 № 710/0/15-23 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом Голови Верховного Суду № 2238-к 13.07.2023 ОСОБА_1 відраховано зі штату Верховного Суду.
Стаж роботи на посаді судді Верховного Суду склав 1 рік 08 місяців 18 днів.
Відповідно до наданого Верховним Судом розрахунку ОСОБА_1 має 29 років 20 днів стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховано роботи:
- секретар судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду Української РСР (вимога Закону 2 роки) з 18.06.1989 по 08.04.1990 - 09 місяців 20 днів;
- консультант-спеціаліст І категорії, консультант відділі з розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду Української РСР з 09.04.1990 по 02.05.1994 - 4 роки 23 дні;
- старший консультант І відділу Верховного Суду Української РСР з 03.05.1994 по 31.05.1995 - 1 рік 28 днів;
- старший консультант сектору виконання судових рішень секретаріату судової колегії з кримінальних Верховного Суду України з 01.06.1995 по 31.12.1996 - 1 рік 7 місяців;
- старший консультант відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України з 01.01.1997 по 31.01.1997 - 1 місяць;
- головний консультант відділу підготовки матеріалів по винятковій мірі покарання для розгляду Президентом України управління забезпечення діяльності судової колегії в України з 01.02.1997 по 16.03.1998 - 1 рік 1 місяць 15 днів;
- суддя Подільського районного суду міста Києва з 17.03.1998 по 25.03.2002 - 4 роки 05 днів;
- суддя Апеляційного суду міста Києва з 26.03.2002 по 28.11.2005 - 3 роки 08 місяців 03 дні;
- суддя Вищого адміністративного суду України з 29.11.2008 по 26.10.2016 - 10 років 10 місяців 28 днів;
- суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді з 26.01.2021 по 13.07.2023 - 01 рік 08 місяців 18 днів. Всього 29 років 20 днів.
З липня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було поновлено ОСОБА_1 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідно до протоколу/розпорядження щодо призначення пенсії від 27.07.2023 ОСОБА_1 було призначено з 14.07.2023 довічне грошове утримання судді у відставці, яке обчислене у розмірі 90 % від заробітку у розмірі 363581,24 грн.
При цьому відповідачем визначено стаж, який дає право на щомісячне грошове утримання судді, 20 років 4 місяці 1 день.
Згідно із протоколом/розпорядженням щодо призначення/ перерахунку пенсії від 11.09.2023 ОСОБА_1 було обчислено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50 % від заробітку в сумі 201989,58 грн.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок призначеного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від її суддівської винагороди з урахуванням наявного в позивача стажу 29 років 20 днів.
Листом від 12.10.2023 № 34689-33922/Ч-02/8-2600/23 відповідач повідомив позивача, що згідно поданої заяви від 20.07.2023 та довідки про суддівську винагороду від 13.07.2023 № 247, яка видана Верховним Судом було проведено перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням. При цьому при проведенні перерахунку застосовані норми законодавства, які чинні на дату проведення перерахунку. Відповідно до статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Стаж роботи на посаді судді складає 20 років 4 місяці 1 день.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивач звернувся до суду.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
На підставі вищевикладеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 522/5168/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 420/1234/19.
За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Вищої ради правосуддя 13.07.2023 № 710/0/15-23 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку..
На час призначення Позивачці щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VII).
Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до частини 1 статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Законом України № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 05.08.2018, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону № 1402-VIII було доповнено частиною другою наступного змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ, в редакції, чинній на час призначення Позивачки на посаду судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Відповідно до частини 4 статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді, не менше 10 років.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на час виходу ОСОБА_1 у відставку у 2023 році та призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання з липня 2023 року був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі по тексту - Закон України № 1402-VІІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону України № 1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
- члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Разом з тим, частиною 2 цієї статті прямо передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Враховуючи ту обставину, що позивачку на посаду судді було обрано у березні 1998 року, то для визначення такого обов`язкового стажу застосовується Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, який був чинним на час обрання позивача суддею вперше обумовлено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 з 10.11.1982 зарахована на посаду секретаря судового засідання судової колегії по кримінальних справах Верховного Суду Української РСР по 08 квітня 1990 року.
Згідно відомостей диплома серії НОМЕР_1 виданого 18.06.1989 року Київським державним університетом ім. Т.Г. Шевченка рішенням екзамеційної комісії від 18.06.1989 ОСОБА_1 закінчила повний курс по спеціальності правознавство та їй присвоєна кваліфікація юриста.
З вказаного випливає, що в силу норми частини 2 статті 137 вищевказаного закону зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та враховується при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає стаж на посаді секретаря судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного суду Української РСР за період з 18.06.1989 (після здобуття вищої юридичної освіти) по 08.04.1990, який загалом становить 9 місяців 20 днів.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
Абзацом 4 пункту 34 Прикінцевих і перехідних та перехідних положень Закону України№ 1402-VІІІ передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення.
Дана норма абз.4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є спеціальною щодо позивача та щодо визначення стажу для призначення позивачу щомісячного грошового утримання.
Відповідач же при врахуванні стажу посилається лише на загальну норму ч.3 ст.142 та ст.137 Закону № 1402 без врахування спеціальної норми цього ж закону щодо визначення стажу для суддів, які обирались в період дії іншого спеціального законодавства України.
Як наслідок, відповідач безпідставно зменшив розмір трудового стажу позивача, необхідного для призначення щомісячного грошового утримання, що призвело до протиправного заниження належної до виплати суми такого грошового утримання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.09.2020 року у справі №9901/302/19 зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
В рішенні Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 №710/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" визначено, що "...до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді ОСОБА_1 вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, слід зарахувати стаж роботи з 18 червня 1989 року (після здобуття вищої юридичної освіти) до призначення на посад) консультанта-спеціаліста 1 категорії відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду у Верховному Суді України 9 квітня 1990 року, який загалом становить 9 місяців 20 днів.".
У розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці ОСОБА_1 наданого Верховним Судом та рішенні Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 № 710/0/15-23 зазначено про зарахування стажу роботи на посаді секретаря судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду Української РСР після здобуття вищої освіти з 18.06.1989 по 08.04.1990.
Отже, з урахуванням викладеного позивачка має право на зарахування їй до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку і який враховується при обчисленні довічного утримання судді у відставці, роботу на посаді секретаря судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду Української РСР з 18.06.1989 по 08.04.1990, що мало місце після закінчення університету і передувало обранню на посаду судді, у якості обов`язкового юридичного стажу не менше двох років, у відповідності до приписів ч. 2 ст.137 Закону №1402-VIII.
Згідно із наявним у матеріалах справи розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 встановленого станом на 26.10.2016 до стажу роботи включено:
- консультант-спеціаліст І категорії, консультант відділі з розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду Української РСР з 09.04.1990 по 02.05.1994 - 4 роки 24 дні;
- старший консультант І відділу Верховного Суду Української РСР з 03.05.1994 по 31.05.1995 - 1 рік 29 днів;
- старший консультант сектору виконання судових рішень секретаріату судової колегії з кримінальних Верховного Суду України з 01.06.1995 по 31.12.1996 - 1 рік 7 місяців;
- старший консультант відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України з 01.01.1997 по 31.01.1997 - 1 місяць;
- головний консультант відділу підготовки матеріалів по винятковій мірі покарання для розгляду Президентом України управління забезпечення діяльності судової колегії в України з 01.02.1997 по 16.03.1998 - 1 рік 1 місяць 16 днів;
- суддя Подільського районного суду міста Києва з 17.03.1998 по 25.03.2002 - 4 роки 06 днів;
- суддя Апеляційного суду міста Києва з 26.03.2002 по 28.11.2005 - 3 роки 08 місяців 03 дні;
- суддя Вищого адміністративного суду України з 29.11.2008 по 26.10.2016 - 10 років 10 місяців 28 днів. Всього 26 років 6 місяців 18 днів.
Окрім того, як було встановлено судом першої інстанції, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 752/13699/17 визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного утримання неврахування.
Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві змінити рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення його розміру та у відповідності законодавства України визначити його у розмір 90 % суддівської винагороди та здійснити відповідний перерахунок виплачених ОСОБА_1 коштів з 26 жовтня 2016 року.
Так, у зазначеній постанові Голосіївський районний суд міста Києва встановив, що «…На час прийняття Верховною радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку з відставкою, остання мала стаж роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів. Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону».
Приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Під преюдиційністю розуміється обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істинність вже встановлено у такому, що набрало законної сили, рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.
Факт зарахування при призначенні ОСОБА_1 у 2016 році щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу у розмірі 26 років 6 місяців 18 днів до стажу роботи на посаді судді є преюдиційним і не підлягає доказуванню, як встановлений Голосіївським районним судом міста Києва у постанові від 26 липня 2017 року (справа №752/13699/17), яка набрала законної сили.
Крім того, суд зазначає, що позивачем після припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання у жовтні 2021 року до моменту виходу у відставку з 13.07.2023 було додатково набуто стаж на посаді судді Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді з 26.01.2021 по 13.07.2023 - 01 рік 08 місяців 18 днів.
Таким чином, загальний стаж позивача, який враховується для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 20 днів.
Виходячи з викладеного, вимога позивача в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання після поновлення виплат ОСОБА_1 відповідно до наданих документів підлягає задоволенню.
Стосовно визначення відсотку (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці колегія суддів також зазначає наступне.
Згідно з частинами 3-5 статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, на переконання колегії суддів до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини 4 статті 142 Закону № 1402-VIII мають застосовуватись виключно норми цього Закону.
Враховуючи наведене вище, стаж Позивачки на посаді судді становить 29 років 20 днів, та розмір її довічного грошового утримання повинен складати 68% суддівської винагороди (50% (20 років роботи на посаді судді) + 18%, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Оцінюючи інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційних скарг висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.    315    та ст.    316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.    241,    242,    243,    308,    311,    315,    316,    321,    322,    325,    329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_1  та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Н.В. Безименна

                                                                                          Л.В. Бєлова