ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер  638/10053/24
Номер провадження 22-ц/818/3700/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року                                                 м. Харків 

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
представника позивача Роженко В. В.,
представника відповідачів адвоката Мизиненко І. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2024 року в складі судді Латки І.П. у справі № 638/10053/24 за позовом Харківського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Харківське квартирно-експлуатаційне управління (далі – Харківське КЕУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позов мотивовано тим, що на підставі Директиви ГоловКЕУ № 303/18/2050 від 09 грудня 2005 року, Акту прийняття-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року від Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба до Харківського КЕУ( до 01 червня 2023 року -КЕВ м. Харків) на баланс та обслуговування було передано гуртожиток розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
З 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з їх сином ОСОБА_2 проживають у кімнаті АДРЕСА_2 вказаного гуртожитку.
Оскільки відповідачі несвоєчасно сплачують або зовсім не сплачують за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також комунальні послуги, за період з березня 2008 року до лютого 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 160998,73 грн, яку Харківське КЕУ просила стягнути з них у солідарному порядку, а також судові витрати. 
22 липня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Мизиненко Ірина Олександрівна подали відзив, в якому просили позовні вимоги залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що позивачем пред`явлено вимоги про стягнення суми за період з 01 березня 2008 року до 04 червня 2021 року, а позовну заяву подано 04 червня 2024 року, тобто, поза межами строку позовної давності.
З 20 листопада 2019 року ОСОБА_2 проживає поза межами території України в Канаді. 20 листопада 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також виїхали за межі України, а тому не є споживачам послуг, вартість яких просить стягнути позивач. 
Заперечували щодо надання послуг з утримання будинку, прибудинкової території та комунальних послуг позивачем. Вказували, що між сторонами не укладались договори на утримання будинку, прибудинкової території, надання комунальних послуг, рахунки на сплату зазначених сум не надавались, вимоги про погашення заборгованості вони не отримували. В матеріалах справи відсутні Акт приймання (передачі) для утримання та експлуатації будинку АДРЕСА_3 і території (прибудинкової території) цього будинку. Акт прийняття-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року свідчить, що начальником КЕВ було прийнято гуртожиток в експлуатацію від Харківського університету Повітряних сил ім. І. Кожедуба, проте, в утримання зазначений будинок позивачу не передавався та на сьогоднішній день Харківському КЕУ в утримання не переданий. Отже, підстави для надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 та нарахування плати за ці послуги відсутні. 
Також вказували, що позивачем не обґрунтовано розмір послуг, що є предметом спору.
Позивач не є належною юридичною особою, в розумінні Положення № 448, яка має право надавати послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та комунальних послуг, оскільки основним видом діяльності Харківського КЕУ є 84.22. Діяльність у сфері оборони. 
Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України; провадження в частині позовних вимог Харківського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2016 року до 01 листопада 2019 року – закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2024 року позов Харківський КЕУ залишено без задоволення. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є особами, на яких покладено обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг, оскільки фактичні договірні відносини склались між Харківським КЕУ та ОСОБА_3 , на якого відкрито особовий рахунок, та виключно останній зобов`язаний сплачувати вартість вказаних послуг, що встановлено судовим рішенням у справі № 638/17798/19. Оскільки провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а позовні вимоги до відповідачів пред`явлені не до як спадкоємців ОСОБА_3 , а як до споживачів житлово-комунальних послуг, то суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позову.
09 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» Харківським КЕУ на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, управління просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо фактичних договірних відносин між Харківським КЕУ і ОСОБА_3 та виключно останнім зобов`язання сплачувати вартість спожитих житлово-комунальних послуг є необґрунтованими та спростовуються частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з яким дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
З 2003 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживали разом з ОСОБА_4 у кімнаті АДРЕСА_4 , а тому відповідачі зобов`язані сплачувати вартість житлово – комунальних послуг, заборгованість з яких за період з березня 2008 року по лютий 2024 року(включно) складає 160 998,73 грн. 
Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів на адресу позивача не надходило, Харківське КЕУ зі свого боку, продовжує виконувати свої обов`язки та забезпечує надання комунальних послуг, за винятком часу перерв на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварій та її наслідків. Жодного документального підтвердження відсутності відповідачів до управління не надходило, у зв`язку з чим підстави для звільнення їх від сплати боргу відсутні.
У зв`язку з тим, що відповідачі не в повному обсязі сплачують або зовсім не сплачують за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також комунальні послуги, значні кошти не надходять на поновлення бюджетних кошторисів, що порушує економічні та оборонні інтереси держави.
24 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Мизиненко Ірина Олександрівна, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, судом першої інстанції правомірно застосовано встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року та постановою Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 638/17798/19 висновки про відсутність у них як споживачів житлово-комунальних послуг, обов`язку сплачувати позивачу вартість житлово-комунальних послуг.
Вимоги про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та за комунальні послуги за період з 01 березня 2008 року по 29 лютого 2024 року, подано 04 червня 2024 року поза межами строку позовної давності, у зв`язку з чим позов Харківського КЕУ підлягає залишенню без задоволення на підставі статті 267 ЦК України.
Вказували, що вони тривалий час не проживають за адресою: АДРЕСА_5 , а тому не є користувачами послуг, заборгованість з яких просить стягнути позивач.
Матеріали справи не містять доказів надання Харківським КЕУ наведених ним послуг.
За період стягнення, надання спірних послуг Позивачем не здійснювалося взагалі, договору на утримання будинку, прибудинкової території, надання комунальних послуг між сторонами не укладалося. Докази, на підставі яких управління  здійснює свою діяльність з утримання будинку, прибудинкової території та надання комунальних послуг матеріали справи не містять. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідачів адвоката Мизиненко І. О., яка проти скарги заперечуваоа, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 – з 08 квітня 2003 року, ОСОБА_2 – з 04 липня 2005 року. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3 (а. с. 15).
29 грудня 2006 року на підставі Акту прийняття-передачі основних засобів, затвердженого начальником КЕВ м. Харкова 29 грудня 2006 року, Директиви ГоловКЕУ № 303/18/2050 від 09 грудня 2005 року, КЕВ м. Харкова прийнято від Харківського університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба в експлуатацію гуртожиток за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 2-А (а. с. 12-зв. – 13). 
На підставі спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 23 березня 2023 року № Д-321/33дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2023 році» Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків з 01 червня 2023 року переформовано у Харківське квартирно-експлуатаційне управління, що підтверджується Наказом начальника Харківського квартирно-експлуатаційного управлінні (по стройовій частині) № 1 від 01 червня 2023 року (а.с. 15 зворот).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 385517284 від 04 липня 2024 року багатоповерховий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить Державі Україна в особі Міністерства оборони України, код ЄДРПОУ 0034022 (а.с.71-72). 
Згідно з Довідкою начальника Харківського КЕУ Артема Бірюцького від 05 липня 2024 року № 583/3273, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на балансі Харківського квартирно-експлуатаційного управління (а.с. 71).
Згідно з розрахунком заборгованості на квартиронаймача ОСОБА_3 , який мешкає у гуртожитку у Харківському КЕУ за адресою: АДРЕСА_5 , за періоди з 01 березня 2008 року до 31 жовтня 2016 року та з 01 листопада 2019 року до 29 лютого 2024 року за житлово-комунальні послуги (квартплата, опалення, холодна вода, водовідведення, електроенергія, газ, транспортування газу, вивіз сміття) утворилася заборгованість у розмірі 160998,73 грн (а.с.10-12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 57).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі 638/17798/19 частково задоволено позов КЕВ м. Харкова до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова заборгованість за послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій за період з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 74369 грн 30 коп., а також 1921 грн судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 73 -77).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать:  1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.  Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім, обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;  поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;  2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 частини 1 статті 7 вказаного Закону передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Водночас відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Частиною 1 статті 10 вказаного Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30  жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в  справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
31 липня 2018 року наказом Міністерства оборони України № 380 була затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, абзацами 4 і 5 частини 5 розділу IV якої визначено, що оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом, які розміщені в спеціально пристосованих казармах, здійснюється військовою частиною в межах кошторисних призначень на відповідний рік. У разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення.
З викладених вище положень убачається, що оплата житлово - комунальних послуг та послуг з утримання будинків здійснюється мешканцями гуртожитків балансоутримувачу будинку або безпосередньо підприємствам, які надають такі послуги за наявності прямих розрахунків між споживачем і постачальником. Оплата комунальних послуг балансоутримувачем будинку на користь компаній, що надають житлово-комунальні послуги, а потім пред`явлення вимоги до споживачів цих коштів сплатити за отримані послуги не суперечить вимогам чинного законодавства.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1 статті 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Крім того, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є, зокрема, встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачам).
Зважаючи, що будинок АДРЕСА_3 перебуває на балансі Харківського КЕУ, який на законних підставах надає житлово-комунальні послуги відповідачам, а останні не виконують своїх зобов`язань зі сплати за отримані та спожиті житлово-комунальні послуги належним чином, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за вказані послуги.
Доказів ненадання чи неналежного надання вказаних послуг відповідачами не надано, розрахунок заборгованості не спростовано. Сам факт непроживання не за відсутності повідомлення та зняття з реєстрації не звільняє відповідачів від сплати коштів за комунальні послуги.
Між тим, щодо періоду стягнення судова колегія виходить з такого.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі - Закон  № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період карантину. 
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Зважаючи, що заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2019 року вже була стягнуто судовим рішенням, з урахуванням строку позовної давності з відповідачів підлягає стягненню борг з листопада 2019 року по лютий 2024 року, що відповідно до розрахунку заборгованості складає 105 204 грн. 
Посилання відповідачів на висновки, викладені у справі № 638/17798/19 спростовуються положеннями частини 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Зважаючи, що відповідачі проживали у кімнатах № НОМЕР_1 , 6, 7 квартири АДРЕСА_7 у спірній період, то на них також покладається обов`язок зі сплати комунальних послуг.
Доводи відповідачів про те, що відсутність підстав для стягнення коштів встановлено судовим рішенням є необґрунтованими, оскільки відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року, судова колегія здійснювала перегляд рішення суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та в межах його доводів та скарг. Отже, питання правомірності стягнення витрат з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було предметом судового розгляду у цій справі та судовою колегією оцінка цим обставинам не надавалась, преюдиційні обставини щодо них встановлено не було.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову Харківського КЕУ.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовною заявою Харківським КЕУ сплачено 3028 грн (а.с. 6), при звернення з апеляційною скаргою – 3633,60 грн (а. с. 131).
Між тим, частиною 1 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1.1.1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI).
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, судовий збір при поданні позовної мав становити 2422,40 грн, виходячи з такого розрахунку (3028 х 0,8).
Зважаючи, що позовні вимог управління задоволено частково, а саме на 65,34% (105204 / 160998,70 *100%), Харківському КЕУ має бути відшкодовано (2422,40 +3633,60 ) х 65,34% = 3956,99 грн, а саме по 1978,50 грн з кожного.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Харківського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_8 ) на користь Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, місто Харків, вул. Григорія Сковороди, будинок 61, код ЄДРПОУ 07923280) заборгованість з житлово – комунальних послуг за період з листопада 2019 року по лютий 2024 рік у розмірі 105204 (сто п`ять тисяч двісті чотири) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_8 ) на користь Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, місто Харків, вул. Григорія Сковороди, будинок 61, код ЄДРПОУ 07923280) по 1978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн 50 коп. судового збору з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова