Номер провадження: 33/813/2812/24
Номер справи місцевого суду: 947/30521/24 
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року                                                                         м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника- Пояркової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Київського районного суду м.Одеси від 29.10.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 20.09.2024 о 18:10 по вул. Танкерна, 9 в м. Одесі, керував електросамокатом, без державного номеру, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанови Київського районного суду м.Одеси від 29.10.2024 в частині накладання на нього стягнення, пом`якшивши стягнення, призначити стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн без позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , не оспорюючи доведеність своєї винуватості у вчиненні адмінправопорушення та правильності його кваліфікації, зазначив, що місцевим судом не було враховано таке:
- ОСОБА_1 визнав, що дійсно вжив каву з алкогольним напоєм та зазначив, що не вважає саме на момент складання адміністративного протоколу, що ним порушуються ПДР, будучі впевненим у тому, що електросамокат не є механічним транспортним засобом у розумінні ПДР. Але під час підготовки до судового засіданні він дізнався про зміни в законодавстві щодо електросамокату як транспортного засобу та зрозумів, що дійсно є винним у порушенні ПДР та ст.130 КУпАП, тому не просив суд визнати його невинуватим, не притягувати до відповідальності, а просив лише не позбавляти його права керування;
- ОСОБА_1 вкрай необхідно зберегти право керування транспортними засобами, враховуючи те, що він працює в ОСББ «Фонтан-16» на посаді інженер-енергетика та постійно викликається у неробочі часи на роботу для термінового усунення аварійних ситуацій та кризових ситуацій, які трапляються в електромережі будинку у разі відключення світла, блокування людей у ліфтах, а також для налаштування та підключення аварійного генератора;
- положення ст.61 Конституції щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності та ст.ст.33,34 КУпАП щодо відсутності тяжких наслідків правопорушення, не завдання шкоди своїми діями здоров`ю чи майну третіх осіб, необхідності збереження права керування транспортним засобом для того, щоб завчасно дістатися до місця праці задля термінового усунення аварійних та кризових ситуацій, які часто виникають в умовах війни;
- ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, про що шкодує, щиро розкаявся у вчиненому та запевняє, що більше такого не повториться.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Пояркова О.В. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, та її захисника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених в оскаржуваній постанові, в апеляційній скарзі не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції в цій частині судове рішення не перевіряється.
Судове рішення оскаржується лише в межах застосованого адміністративного стягнення. Доводи апеляційної скарги зводяться до прохання апелянта, з огляду на принцип індивідуалізації відповідальності, застосувати аналогію закону щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, змінити стягнення, не позбавляти його права керування транспортними засобами, збереження якого вкрай необхідне задля завчасного діставання до місця роботи, враховуючи виклики на роботу у неробочі часи для термінового усунення аварійних ситуацій та кризових ситуацій, які часто виникають в умовах війни.
Проте такі обставини не можуть бути підставою для задоволення апеляційною скарги.
Так, у відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
За позицією апеляційного суду, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повній мірі.
Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Будь-яких альтернативних видів стягнення санкція вказаної статті не передбачає. 
Слід зазначити, що позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченого ч.1 ст.24 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, що притягнута до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Накладене місцевим судом на ОСОБА_1 стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Посилання апелянта на часту необхідність у неробочий час прибути до місця роботи для термінового усунення аварійних ситуацій висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть бути підставою для зміни накладеного на нього стягнення, з огляду на те, що суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що виконання ОСОБА_1 обов`язків інженера-енергетика, посаду яку він обіймає, пов`язане з необхідністю керування транспортними засобами. 
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для застосування відносно ОСОБА_1 аналогії закону (права) і призначення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а саме призначення адміністративного стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Посилання апелянта на  постанови місцевих та апеляційних судів в інших справах про адміністративні правопорушення не мають преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в п.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.
Судом враховано, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. Характер вказаного правопорушення має підвищену суспільну небезпечність порівняно з іншими встановленими цим Кодексом правопорушеннями, безпідставне звільнення або часткове звільнення від відповідальності правопорушників має вкрай негативні наслідки, розгляд вказаної категорії справ є суспільно значущими та має значний суспільний інтерес.
Не враховуються судом посилання апелянта на відсутність тяжких наслідків правопорушення, відсутність завданої шкоди здоров`ю чи майну третіх осіб, наявність позитивної характеристики правопорушника, роботу інженер-енергетиком тощо з огляду на наявність застереження у ч.2 ст. 33 КУпАП щодо правила накладання стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортним засобом та їздити на ньому, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Підстави для зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                  І.А. Артеменко