ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2024 р.	Справа № 520/35260/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЮТА" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., повний текст складено 09.10.24 року по справі № 520/35260/23
          за позовом            Приватного підприємства "ЮТА"  
          до            Головного управління ДПС у Харківській області                    
          про скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "ЮТА" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.06.2023 №0/18644/04-16.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 року у задоволенні клопотання Приватного підприємства "ЮТА" про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позов залишено без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2024 року апеляційну скаргу ПП "ЮТА" задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 по справі № 520/35260/23 скасовано. Справу № 520/35260/23 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року позовну заяву Приватного підприємства "ЮТА" до Головного управління ДПС у Харківській області скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без руху та запропоновано усунути вказані недоліки протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали.
20.09.2024 року та 26.09.2024 року до суду на виконання вищезазначеної ухвали надійшли заява про усунення недоліків і клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 залишено без задоволення клопотання представника Приватного підприємства "ЮТА" про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Залишено без розгляду адміністративний позов Приватного підприємства "ЮТА" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник Приватного підприємства "ЮТА" подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що однобічність трактування проблеми поновлення процесуальних строків судом першої інстанції на користь безумовного дотримання принципу правової визначеності у даному випадку є такою, що порушує право позивача на доступ до суду. Також зазначає, що судом не було надано належну оцінку того факту, що всі основні засоби та виробничі потужності (нерухомість, нежитлові приміщення, склади, земельні ділянки та сільськогосподарська техніка) ПП “ЮТА” знаходяться на території с. Дворічне Куп`янського району Харківської області, яке відноситься за Наказом Мінреінтеграції №309 до зони активних бойових дій, тобто фактично діяльність підприємства здійснюється в обмеженому режимі, всі працівники перебувають у відпустках за свій рахунок, а директор особисто забезпечує схоронність первинної документації. Судом не дано оцінку факту, що директор особисто отримував Сертифікат Полтавської ТПП про наявність форс-мажорних обставин, що виданий 07 листопада 2023 року, що також спричинило необхідність неодноразових поїздок до міста Полтави, відновлення та подання первинних документів, тощо.  Керуючись висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 та від 23.02.2023 по справі №640/7095/22 просить скасувати ухвалу від 09.10.2024 року (повний текст від 14.10.2024 року) по справі № 520/35260/23 про залишення позовної заяви без розгляду та направити справу № 520/35260/23 для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.
Головне управління ДПС у Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає , що з позовної заяви та доданих до неї матеріалів підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними позивачем не наведено. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 залишити в силі.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи неповажними підстави пропуску строку звернення до суду в даній справі та залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що про рішення за результатами розгляду скарги від 21.09.2023 року №28087/6/99-00-06-03-01-06 платник податків дізнався 27.09.2023 року, в той час як з позовом до суду він звернуся 06.12.2023  р. Аналізуючи норми чинного законодавства України, обставини справи та докази, які містяться в матеріалах справи, з урахуванням надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку та вказати інші причини поважності пропущеного строку ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними, як це передбачено ст. 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем в заяві про поновлення пропущеного строку не вказано інші причини поважності пропущеного строку ніж ті, які були зазначені в первинній заяві і визнані судом не поважними. Будь-яких інших доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, а тому суд залишає позовну заяву без розгляду відповідно до ч.3 ст. 123 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Згідно ч.ч.1,2 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Частина перша статті 122 КАС України визначає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті (пункт 56.19 статті 56 ПК України).
У постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Отже, за сформованою судовою практикою, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення за умови попереднього використання досудового порядку вирішення становить місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
У питанні наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом, усталеним є підхід Верховного Суду про те, що поважність причин пропуску є оціночним поняттям та за відсутності визначеного законом переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, відноситься до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин кожної справи.
Слід враховувати, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Усталеною також є і практика Верховного Суду, що в межах кожної конкретної справи під час вирішення питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Зазначені висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року по справі №320/1753/23, а також у Постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року справа №420/18572/22.
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.
Тобто проблема поновлення процесуальних строків полягає у пошуку балансу у зіткненні двох процесуальних принципів – «право на доступ до суду» з одного боку та «принцип правової визначеності» з іншого.
У той же час, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).
Гнучкість у застосуванні адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовною заявою є особливо важливою гарантією  доступу права доступу до суду в умовах воєнного стану, особливо для позивачів, які здійснювали господарську діяльність на територіях, де і досі тривають бойові дії. 
Як зазначає Верховний Суд у Постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строки воєнного стану продовжувались Законами України на підставі відповідних Указів Президента України. 
Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частинами 1, 4 ст.26 Закону №389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (ч.1 ст.10 Закону № 389-VIII).
Тобто, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.
Відповідно до п. 38 постанови Верховного Суду від 23.02.2023 по справі №640/7095/22 (адміністративне провадження № К/990/28046/22) при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Однобічність трактування проблеми поновлення процесуальних строків судом першої інстанції на користь безумовного дотримання принципу правової визначеності у даному випадку є такою, що порушує право позивача на доступ до суду.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом ТОВ “ЮТА” вказує , що місто Харків з першого дня війни досі перебуває у стані постійної імовірності активних бойових дій, робота всіх підприємств та державних органів також має свою специфіку – просить врахувати, що діяльність ГУ ДПС з адміністрування податків та зборів у 2022 році була перенесена на інші відділення ДПС України, в той час, коли підприємства такої можливості не мали. Постійна напруга із завданням збереження документації підприємств також має свої наслідки. Оскільки на воєнний час підприємство працює в обмеженому режимі та на директора покладено обов`язки із забезпечення та ведення бухгалтерського обліку, всі працівники, перебувають у відпустках за свій рахунок та директор самостійно особисто забезпечує схоронність первинної документації підприємства, договір з адвокатом було укладено лише 01.12.2023 року, подано позов 06.12.2023 року.
З матеріалів справи вбачається , що основним видом діяльності ПП “ЮТА” є КВЕД 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (експорт).
Як вказує позивач всі основні засоби та виробничі потужності (нерухомість, нежитлові приміщення, склади, земельні ділянки та сільськогосподарська техніка) ПП “ЮТА”, знаходяться з 24.02.2022 року на момент проведення камеральної перевірки на тимчасово окупованій території відповідно до Наказу № 75 від 25.04.2022 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій “Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)”, а саме на території Харківської області Куп`янського району.
У зв`язку з введенням воєнного стану на території України, неприпиненням бойових дій на території Харківської області, де здійснювало господарську діяльність Підприємство, ПП “ЮТА” було позбавлене основного виду діяльності та було змушено призупинити господарську діяльність підприємства в цілому.
В підтвердження наведеного позивачем до матеріалів справи надано : Акт знищення та пошкодження первинних документів бухгалтерських документів та первинної документації, а також комп`ютерної техніки з бухгалтерською базою даних ПП “ЮТА” від 04.05.2022 р.;   Наказ 1-В від 13.01.2023 р. “Про часткове відновлення діяльності” ПП “ЮТА”;  Повідомлення про неможливість вивезення первинних документів ПП “ЮТА” від 02 травня 2022 р. №0111-23/05; Наказ №1-П від 24.02.2022 р. “Про оголошення простою” ПП “ЮТА” ; Повідомлення про втрату первинних документів ПП “ЮТА” від 02 травня 2022 року вих. №02-23/05.
Колегія суддів приймає до уваги доводи позивача стосовного того, що всі основні засоби та виробничі потужності (нерухомість, нежитлові приміщення, склади, земельні ділянки та сільськогосподарська техніка, а також поточні первинні документи підприємства) на час початку широкомасштабної агресії знаходились на території с. Дворічне Куп`янського району Харківської області. 
Враховуючи те, що дана територія згідно до  Наказу Мінреінтеграції №309 віднесена з 24.02.2022 року по сьогодні до зони активних бойових дій, фактично діяльність підприємства здійснювалась в обмеженому режимі, всі працівники перебувають у відпустках за свій рахунок, тому директор вимушений як єдина працююча особа особисто забезпечити відновлення первинної документації та виконання податкового обов`язку підприємства.
Також, колегія суддів зазначає, що і територія міста Харків, на якій ПП «ЮТА» має зареєстровану адресу офісу також протягом 2022 року до 15.09.2022 року була віднесена до території активних бойових дій, а з 16.09.2022 року по сьогодні – можливих бойових дій.
Систематичні ракетні обстріли міста Харкова є загальновідомим фактом та висвітлюється у численних ЗМІ, в тому числі і у періоді, на який припав перебіг процесуального строку на звернення до суду з даним позовом, і ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку позивачем з огляду на наведення ним конкретних фактів, як саме введення воєнного стану та означені обставини об`єктивно могли вплинути на пропуск такого строку.
Виважено досліджуючи повідомлені учасником обставини та представлені докази, колегія суддів зазначає, що введення на всій території України воєнного стану в даному випадку дійсно мало вплив на організацію роботи платника податків, що виражено в зміні організації роботи підприємства, забезпеченні Товариством належних умов працівникам, збереженні їх життя та здоров`я та ведення справ ПП «ЮТА» фактично особисто одним директором.
Вказане у сукупності, хоча і не продовжує автоматично процесуальні строки, однак колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що ці обставини можуть впливати на реалізацію учасником прав на звернення до суду.
Пропущений позивачем строк є незначним та не створює безумовних підстав для висновку про неможливість прийняття позовної заяви до розгляду.
Отже, в контексті наведеного у сукупності, з огляду на повідомлені позивачем обставини, що фактично перешкоджали ПП «ЮТА» у належній реалізації своїх процесуальних прав, підтвердження цих обставин відповідними доказами, колегія суддів вважає, що порушений позивачем термін звернення із цим позовом відбувся з поважних причин, які, в свою чергу, не свідчать про зловживання особою своїми процесуальними правами або ж про ігнорування правових норм, якими запроваджено термін на звернення особою за судовим захистом.
В цьому контексті колегія суддів також приймає до уваги  посилання позивача на збирання необхідних доказів по справі, а саме – директором забезпечено отримання Сертифікату Полтавської ТПП про наявність форс-мажорних обставин, що виданий 07 листопада 2023 року, без якого на його думку, неможливо було звернення до суду.
Проаналізувавши наведені вище доводи позивача у сукупності із наданими на їх підтвердження доказами колегія суддів дійшла висновку про те, що такі обставини об`єктивно вплинути на реалізацію учасником справи прав на звернення до суду.
Також, колегія суддів враховує, що пропущений процесуальний строк є незначним, і не створює безумовних підстав для висновку про неможливість прийняття позовної заяви до розгляду, а позивач намагався вчинити усі залежні від нього процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на звернення до суду.
Проаналізувавши наведені вище доводи позивача у сукупності із наданими на їх підтвердження доказами колегія суддів дійшла висновку про те, що такі обставини об`єктивно вплинути на реалізацію учасником справи прав на звернення до суду.
Наведений висновок узгоджуються з висновком Верховного Суду, зробленими в постанові від 18 квітня 2024 року в справі № 420/11771/23.
Тобто, судом першої інстанції не були враховані сукупність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право на звернення до суду у межах визначеного процесуального строку  (зокрема, введення в країні воєнного стану , чи завадили ці події вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду, не врахували тривалість строку, який пропущений тощо).
З урахуванням правових висновків Верховного суду, колегія суддів зазначає, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також, слід зазначити, що при обмеженні, зокрема, права звернення до суду порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97.
У справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).
Крім того, в пункті 37 Доповіді Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law; прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року (далі - Доповідь Венеціанської комісії) вказано, що верховенство права включає в себе вісім «інгредієнтів: (1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); (2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; (3) рівність перед законом; (4) влада має здійснюватися у правомірний, справедливий та розумний спосіб; (5) права людини мають бути захищені; (6) мають бути забезпечені засоби для розв`язання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; (7) суд має бути справедливим; (8) дотримання державою як її міжнародно правових обов`язків, так і тих, що обумовлені національним правом.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom, заява № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France, заява № 29731/96).
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що "стаття 6§1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід розцінюється як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, враховуючи вищевстановлені обставини, подана позивачем заява про поновлення такого строку вбачається обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки позивачем у повній мірі доведено неможливість звернення до суду з даним позвом у встановлені строки з поважних на то причин.
Відповідно до ч. 3  ст. 312 КАС України  у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до п. 5 ч. 1  ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого прийняття судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 по справі № 520/35260/23  скасувати.
Справу № 520/35260/23 направити справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню  . 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  02.12.2024 року