ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/7153/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року (суддя Семененко М.О.)
у справі №280/7153/22
за позовом  ОСОБА_1 
до Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Служба судової охорони, Державна судова адміністрація України,
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення додаткової винагороди та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області, в якому з урахуванням поданої 27.03.2023 заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 24 лютого 2022 року по 21 січня 2023 року;
- стягнути на користь позивача з відповідача додаткову винагороду за період з 24 лютого 2022 року по 21 січня 2023 року у сумі 307 449,36 грн.;
- стягнути на користь позивача з відповідача відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплат» - компенсацію, розраховану станом на січень 2023 року, за своєчасно невиплачену додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у лютому - грудні 2022 року та січні 2023 року, у сумі 63 998,96 грн. із утриманням податків та обов`язкових платежів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить службу в ТУ ССО у Запорізькій області, є співробітником Служби судової охорони. У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»  з 24.02.2022 у позивача як співробітника Служби судової охорони виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн щомісячно. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2023 залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Службу судової охорони та Державну судову адміністрацію України.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у період з 24.02.2022 по 20.01.2023.
Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 з розрахунку 30000 гривень на місяць за фактично відпрацьований час.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III на суму невиплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 20.01.2023.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідно до правового регулювання спірних відносин позивач у період з 24.02.2022 по 20.01.2023 включно (до дати набрання чинності Постановою №43, якою співробітників ССО виключили переліку осіб, на яких поширюється дія Постанови №168) позивач, як співробітник ССО, мав право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Доводи відповідача про відсутність бюджетних асигнувань на виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, суд визнав такими, що не можуть бути підставою позбавлення позивача права на отримання такої винагороди та не можуть легалізовувати бездіяльність відповідача щодо її не виплаті.
Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати суд зазначив, що нормативне регулювання означеного питання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції про зобов`язання нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, відповідач - Територіальне управління Служби судової охорони у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду в частині нарахування та виплати компенсації втрати  частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та ухвалити нове щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні вимог про компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Скаржник зазначає, що Верховний Суд у постановах від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а, дійшов висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (грошового забезпечення) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Враховуючи, що позивачу не було здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, то зобов`язання про компенсацію за її несвоєчасну виплату є передчасним. Скаржник вважає, що спір в частині компенсації втрат частини доходів фактично не існує, оскільки відповідна виплата на підставі рішення суду першої інстанції у цій справі не здійснена і виплати, ще не проведено. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості саме в цій частині.
Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Стаття 2 Закону №2050-IIІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (статті 4 Закону №2050-ІІІ). 
Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 (пункт 4 Порядку №159).
З приводу такого нормативного регулювання суд першої інстанції зазначив, що воно не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
При цьому судом першої інстанції враховані аналогічні висновки, наведені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, від 26 жовтня 2023 рок у справі №280/6445/19, в яких Верховний Суд, окрім іншого, звертав увагу, що використане у   статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Суд першої інстанції також слушно зауважив, що наявність вини відповідного органу, який мав обов`язок виплатити дохід на користь особи, також не визначена як обов`язкова умова для нарахування та виплати компенсації, щодо якої у спірних відносинах виник спір, і це узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01.05.2023 у справі №380/23651/21.
За наведеного вище правового регулювання, суд апеляційної інстанції, враховуючи правові висновки Верховного Суду у вказаних вище постановах, вважає помилковими  доводи апеляційної скарги відповідача, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена ст.2 Закону України №2050-ІІІ та Порядком №159, є саме порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів і поширюється лише на кошти, які були нараховані, але не виплачені своєчасно.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній відповідачем частині.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області залишити без задоволення
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №280/7153/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко