УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
4 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 759/29348/21
провадження № 51-5309ск24 
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року стосовно нього,
 
встановив:
 
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
 
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
 
Отже, скаржник, заперечуючи законність засудження, має конкретно вказати, у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до положень ст. 438 КПК є підставами для скасування судового рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 433 вказаного Кодексу Суд не перевіряє оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, невідповідності висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні касаційного провадження виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчих інстанцій. 
 
Як убачається зі змісту скарги, ОСОБА_4 заперечує обґрунтованість його засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу. Доводи касатора зводяться до тверджень про відсутність у нього умислу на заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків і про неправильність протилежних висновків суду.
 
При цьому посилаючись на недотримання судом апеляційної інстанції вимог статей 370, 404, 409 КПК, не наводить аргументів, які би ставили під сумнів законність судового рішення.
 
Разом із цим, наводячи власну версію подій, ОСОБА_4 по суті не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, перевірка яких не належать до компетенції суду касаційної інстанції в силу ч. 1 ст. 433 вказаного Кодексу.
 
Крім того,  ОСОБА_4 не викладено обґрунтування порушень при здійсненні апеляційного провадження, в аспекті статей 404, 407, 419 КПК, норм матеріального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування рішення суду апеляційної інстанції. 
 
Попри те, що ОСОБА_4 скаржиться на неповноту апеляційного розгляду, наявність у сторони захисту свідків кримінального правопорушення, показання яких не були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, в поданій скарзі не зазначено, яких конкретних доводів сторони захисту не було розглянуто і на які не надано вичерпних відповідей в оспорюваній ухвалі. 
 
В новій редакції касаційної скарги ОСОБА_4 , в цій частині, необхідно сформувати доводи з урахуванням приписів ч. 3 ст. 404 КПК, та зазначити чи заявлялись стороною захисту під час апеляційного перегляду клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. У чому виражається така неповнота та порушення.
 
Чи заявлялось клопотання про дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, і про дослідження яких учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції. Про які докази йде мова.
 
Якщо нові докази стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується, чи ставила сторона захисту перед апеляційним судом питання про їх дослідження та якими фактичними даними підтверджується, що ці дані стали відомі після розгляду справи судом першої інстанції.
 
Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Що стосується клопотання засудженого про зупинення виконання оспорюваного вироку, то в силу ч. 1 ст. 430 КПК, згадане питання вирішується після відкриття касаційного провадження. Це клопотання має бути подано з достатнім обґрунтуванням.
 
У зв`язку із викладеним вище, за наявності підстав, ОСОБА_4 потрібно подати касаційну скаргу в новій редакції, взявши до уваги зазначене у цьому рішенні.
 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.
 
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року стосовно нього, залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                                ОСОБА_3