ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/7460/23
Номер провадження 22-ц/818/3037/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2024 року в складі судді Каращука Т.О. у справі № 629/7460/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 591038002, за умовами якого позичальниця зобов`язалась вчасно повернути кредит, сплативши відсотки за користування ним. В якості електронного підпису позичальника сторони договору домовились використовувати логін та пароль особистого кабінету. Відповідачка не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кредит у строки, передбачені договором.
На підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, який викладений у новій редакції додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року, та реєстру боржників № 131 від 27 квітня 2021 року зобов`язання ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором були придбані Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» у Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
У подальшому 20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, на підставі якого позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 33 676,50 грн, з яких 9500,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 176,50 грн – сума заборгованості за відсотками.
Позивач вказав, що після відступлення права вимоги ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на його рахунок, ні на рахунок попереднього кредитора. 
З моменту отримання права вимоги, а саме з 21 жовтня 2022 року, ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, отже відповідачка має непогашену заборгованість в розмірі 33 676,50 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 591038002 в розмірі 33 676,50 грн, з яких 9500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 176,50 грн – сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати.
15 квітня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Усенко А.В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати в орієнтовному розмірі 9500,00 грн, докази яких будуть надані до закінчення судових дебатів. Відзив мотивовано тим, що позивачем не доведено переходу за договором факторингу від 28 листопада 2018 року права грошової вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», що в свою чергу свідчить про відсутність права вимоги у позивача, який уклав договір факторингу з ТОВ «Таліон Плюс». Договір факторингу від 28 листопада 2018 року укладений до укладення договору кредитування від 19 лютого 2021 року. Також позивачем не доведено укладання договору кредитування між відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та наявність заборгованості. Крім того, витяг з Реєстру прав вимоги №1 не містить підписів керівників ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
17 квітня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця позивача ОСОБА_2 надала відповідь на відзив, у якому просила поновити строк для надання додаткових доказів, відзив відповідачки залишити без розгляду та задоволення, задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідачки судові витрати. Вказала, що у відповідності до умов кредитного договору його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитного договору. Такий договір має силу договору, який укладено у письмовій формі, та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачкою на веб сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачкою та первісним кредитором не було б укладено. Також до позовної заяви було долучено належним чином засвідчений витяг з реєстру прав вимоги №1, що підтверджує факт переходу права вимоги грошової допомоги від первісних кредиторів до позивача відносно ОСОБА_1 . Доказом переходу права вимоги до товариства за кредитним договором відповідачки є договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого, ТОВ “Таліон Плюс” гарантує дійсність відступлення права вимоги. Перехід майбутнього права вимоги за умови його визначеності чинним законодавством не заборонено. В даному випадку предмет права вимоги визначається договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, однак перехід права вимоги до боржників здійснюється за реєстром прав вимоги, які, відповідно, можуть бути укладені після укладення договору факторингу. Таким чином, право грошової вимоги до відповідачки за її кредитним договором перейшло до ТОВ “Таліон Плюс” за реєстром боржників №131, а саме 27 квітня 2021 року. Вказала, що з огляду на малозначність справи судові витрати відповідачки в розмірі 9500,00 грн є неспівмірними, а також не надано доказів на підтвердження понесення таких судових витрат. 
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2024 року поновлено ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пропущений процесуальний строк для подання доказів та прийнято подані ним докази.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2024 року позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 591038002 у розмірі 33 676,50 грн, судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 1 342,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним в електронній формі, має заборгованість за ним, тому з неї на користь товариства як нового кредитора підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом та відсотками.
Не погоджуючись з рішенням суду 03 липня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач вимагає стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладено після укладення договору факторингу, за умовами якого первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав фактору ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги. Позивач не надав доказів узгодження умов договору кредиту, зважаючи на відсутність електронного цифрового підпису на договорі, надано лише текст акцепту, складений позивачем одноособово. Не надано доказів на підтвердження розміру наданого кредиту і перерахування коштів відповідачці, зокрема, виписки за картковим рахунком. Розрахунок заборгованості не є первинним документом. Не надано підтвердження того, що відповідачка ознайомилась в момент укладення договору кредиту з певними загальними умовами надання кредитів. За договором кредиту відсотки за користування ним були нараховані за межами строку кредитування, відтак нарахування відсотків з 22 березня 2021 року є необґрунтованим. Без первинних документів перевірити розрахунок неможливо. Відсутні підстави для стягнення заборгованості, оскільки не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачкою коштів за договором та переходу права вимоги за кредитним договором до позивача. 
27 серпня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» Юшкевич К.Д. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, поновити строк на подачу відзиву.
Відзив мотивовано тим, що підписання кредитного договору здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі, та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачкою на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачкою та первісним кредитором не було б укладено. Враховуючи, що кредит за вищезазначеним кредитним договором було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ № 164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень якої вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Ним в повній мірі доведено факт отримання відповідачкою кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Договір, укладений з ОСОБА_1 в судовому порядку не розірваний, не визнаний недійсним. Договори факторингу у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто діє презумпція правомірності правочину. Доводи відповідачки щодо ненадання їй кредитних коштів спростовуються копіями кредитного договору та платіжного доручення №d7b48560-d129-4d9b-8fb6-2cbec8ec8161. Перерахування коштів на платіжну карту позичальника за укладеним договором безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які не здійснюють операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Саме ОСОБА_1 має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і вона має можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак будь-яких належних доказів для спростування позовних вимог не надано. У відповідності до умов договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом. Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісних кредиторів до нього відносно ОСОБА_1 , зокрема, належним чином засвідчені виписки з реєстрів боржників до договорів факторингу. Правочин, який є доказом переходу права вимоги до нього за кредитним договором № 591038002, є договір факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, відповідно до умов якого первісний кредитор (ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») гарантує дійсність відступленої права вимоги. Перехід майбутнього права вимоги чинним законодавством не заборонено за умови його визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається Договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, однак перехід права вимоги до боржників здійснюється за реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення Договору факторингу. Крім того, відповідно до п.1.3. Додаткової угоди № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги – права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникають у майбутньому. Відповідно до п. 4.1. наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку (в даному випадку це Реєстр боржників № 131 від 27 квітня 2021 року). Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Таким чином, право грошової вимоги до відповідачки за договором № 591038002 перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» саме за реєстром боржників № 131, тобто 27 квітня 2021 року.
Клопотання позивача про поновлення строку на подачу відзиву колегія суддів вважає зайвим з урахуванням того, що матеріали справи не містять даних про дату отримання товариством копії апеляційної скарги поштою, а з його заяви від 19 серпня 2024 року про направлення скан-копії апеляційної скарги на електронну адресу вбачається, що станом на 19 серпня 2024 року копію апеляційної скарги не отримано. Отже, строк на подання відзиву не пропущений.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 19 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 591038002 (а.с. 6-8).
Пунктом 1.1. договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 9500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Пунктом 1.2. договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – «Дисконтний період».)
Відповідно до пункту 1.4.1 договору виключно на період строку, визначеного в пункті 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 419,75 грн, що становить 1,15 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
У пункті 1.4.3 договору сторони погодили, що у випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку статті 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.3 цього договору. 
Пунктом 1.7 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником (пункт 1.8).
За умовами пункту 4.3 договору проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному в п. 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
У пункті 4.4. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 . MNV95ТQ2, відправленим 19 лютого 2021 року об 11:16:07, введеним 19 лютого 2021 року об 11:17:02, він містить її податковий номер, паспортні дані, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону (а.с. 8).
Частиною договору є паспорт споживчого кредиту від 19 лютого 2021 року, в якому також вказано, що кредит надається в сумі 9500,00 грн на 30 днів за процентною ставкою 419,75 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 839,50% річних. Інформація є актуальною до 24 лютого 2021 року (а.с. 5).
Як вбачається з копії платіжного доручення від 19 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» переказало кошти ОСОБА_1 згідно договору № 591038002 від 19 лютого 2021 року у розмірі 9500,00 грн для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 9).
З витягу з реєстру прав вимоги № 131 від 27 квітня 2021 року вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 591038002 від 19 лютого 2021 року на суму боргу 22 314,50 грн передано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 63).
До вказаного договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 укладено Додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», якою викладено його текст у новій редакції. Пунктом 2.3. договору факторингу передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1. договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 10-12).
20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого останній зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, в тому числі право грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти на умовах, визначених договором (а.с. 13-14).
З витягу з реєстру прав вимоги № 1 до зазначеного договору від 21 жовтня 2022 року вбачається, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором № 591038002 на загальну суму заборгованості 33 676,50 грн, з яких 9500,00 грн заборгованість по основному боргу, 24 176,50 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 15).
З розрахунків заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 9500,00 грн, а також нараховані відсотки за користування кредитом: за період з 19 лютого 2021 року по 27 квітня 2021 року – 12 929,50 грн, з 27 квітня 2021 року по 21 жовтня 2022 року – 24 176,50 грн. При цьому, враховано, що здійснено оплати: 24 березня 2021 року в розмірі 75,00 грн, 01 квітня 2021 року в розмірі 5,00 грн та 09 квітня 2021 року в розмірі 35,00 грн, всього 115,00 грн (а.с. 60-62).
Після відступлення права вимоги 21 жовтня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалось нарахування відсотків та штрафних санкцій, розмір заборгованості залишився незмінним – 33 676,50 грн, з яких тіло кредиту 9500,00 грн, заборгованість за відсотками 24 176,50 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 16).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору № 591038002 від 19 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1  вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто  згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписала його одноразовим ідентифікатором MNV95ТQ2, відправленим 19 лютого 2021 року об 11:16:07, введеним 19 лютого 2021 року об 11:17:02, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Договір містить податковий номер ОСОБА_1 , паспортні дані, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону. Саме цю адресу та РНОКПП вона зазначала у відзиві на позов та апеляційній скарзі, тобто вони є актуальними та дійсно їй належать.
Доказів того, що банківська картка з номером НОМЕР_1 , зазначеним у платіжному дорученні від 19 лютого 2021 року їй не належить, та на неї не було перераховано кредитні кошти за договором, ОСОБА_1 на спростування отримання кредитних коштів не надано.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо ненадання позивачем доказів укладення договору в електронній формі та перерахування їй кредитних коштів необґрунтованими.
Порядок нарахування процентів за договором, що підтверджується розрахунками, також відповідає його умовам, зокрема щодо періоду нарахування та процентних ставок, що застосовуються в межах дисконтного періоду (1,15% від суми кредиту на день), та після його закінчення (2,30% від суми кредиту на день).
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вказаним кредитним договором, з огляду на таке.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №  910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, а 31 грудня 2020 року до нього укладено додаткову угоду.
19 лютого 2021 року, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ОСОБА_1 договір № 591038002, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальниці ОСОБА_1 кредит у розмірі 9500,00 грн.
У подальшому 20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Отже, кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 19 лютого 2021 року, тобто більш ніж через два роки після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
Право вимоги до ОСОБА_1 вказано лише у реєстрі від 27 квітня 2021 року і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року.
З копії додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Однак, майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року та додаткової угоди до нього від 31 грудня 2020 року не було, та сторони не могли передбачити, що 19 лютого 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з ОСОБА_1 .
Лише 21 жовтня 2022 року на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» передало фактору Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 в даний пакет не могло входити.
Таким чином, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржниці ОСОБА_1 за кредитним договором № 591038002, оскільки кредитний договір був укладений 19 лютого 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору.
Крім того, позивачем не надано суду ані копії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, ані доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року та 20 жовтня 2022 року.
Доводи товариства щодо презумпції правомірності правочину не заслуговують на увагу, адже передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.
Суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 19 лютого 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором № 591038002 в сумі 33 676,50 грн.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на її користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Симона Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026,00 (чотири тисячі двадцять шість) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук