Справа № 344/9661/23 
Провадження № 22-ц/4808/1236/24 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                 Луганської В.М., Пнівчук О.В.                
секретаря                Кузнєцова В.В.
з участю                представника ОСОБА_1 адвоката Челій-Пушкар О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ярицького Любомира Ігоровича на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2024 року, постановлене в складі судді Кіндратишин Л.Р. в м. Івано-Франківську, повний текст 22 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2022 між ОСОБА_3  та ОСОБА_2  укладено попередній договір про купівлю-продаж об`єкту нерухомості – домоволодіння по АДРЕСА_1  ( будинок та земельна ділянка). Згідно умов такого договору  ОСОБА_2  зобов`язалась продати, а ОСОБА_3  придбати домоволодіння по АДРЕСА_2  ідеальних часток та земельна ділянка) за 1 680 000 грн, що еквівалентно 40 000 дол. США, про що між сторонами мав бути укладений договір купівлі-продажу. Укладення Основного договору купівлі-продажу об`єкту та його нотаріальне посвідчення повинно відбутись у строк до 01.02.2023 (п.1.8 попереднього договору). Відповідно до п. 3.1. попереднього договору на підтвердження намірів укладення основного договору купівлі-продажу  ОСОБА_3  передав, а ОСОБА_2  отримала грошові кошти в сумі 378 000 грн, що еквівалентно 9000 дол. США. Згідно п. 3.3. попереднього договору, передбачено, що у випадку відмови чи ухилення продавця від нотаріального посвідчення Основного договору купівлі-продажу об`єкта на умовах договору чи не виконання умов попереднього договору з його вини, він зобов`язаний повернути покупцю гарантійну суму, зазначену у п. 3.1. подвійному розмірі, в одноденний термін з моменту відмови від укладення Основного договору купівлі-продажу чи спливу терміну, передбаченого п.1.8 попереднього договору. Всі обов`язки покупця, передбачені умовами попереднього договору ним виконувались.  ОСОБА_2  умови попереднього договору не виконала, зокрема, на момент укладення попереднього договору приховала факт проживання в об`єкті продажу інших осіб, в тому числі неповнолітніх дітей. Крім того, необхідні для укладення договору купівлі-продажу документи у визначений строк – до 01.02.2023 не надавала. Договір купівлі-продажу укладено не було саме внаслідок невиконання умов попереднього договору продавцем – ОСОБА_2 . Правонаступником ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_1 . Просить стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 378 000 ( триста сімдесят вісім тисяч ) гривень, що передані за попереднім договором купівлі – продажу від 01.09.2022, що посвідчений Агентством нерухомості « Стабільність».
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 378 000 ( триста сімдесят вісім тисяч ) гривень, що передані за попереднім договором купівлі – продажу від 01.09.2022, що посвідчений агентством нерухомості «Стабільність». Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3 780 ( три тисячі сімсот вісімдесят ) гривень судового збору та 6 (шість тисяч ) гривень, витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись із  рішенням суду представник ОСОБА_2  адвокат Ярицький Л.І. подав апеляційну скаргу, в  якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та  неправильній оцінці  поданих нею доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, укладений між  ОСОБА_3  та ОСОБА_2  попередній договір від 01.08.2022 року не відповідає вимогам законодавства України щодо попереднього договору, оскільки не був нотаріально засвідчений. Таким чином  такий договір є нікчемним в силу ч.1 ст.220 ЦК України.  Водночас, навіть за умови визнання попереднього договору від 01.08.2022 року дійсним та, як наслідок, з`ясування обставин щодо належного виконання сторонами договору своїх обов`язків, то порушення умов Договору мали місце з боку Покупця  ОСОБА_3 , оскільки останній постійно зволікав з укладенням основного договору, а в подальшому взагалі відмовився купляти об`єкт нерухомості та укласти основний договір. У п. 3.2 попереднього договору від 01.08.2022 року передбачено, що у випадку невиконання цього Договору Покупцем, сума вказана у п.3.1. цього Договору (378 000 грн, що еквівалентно 9 000 доларів США) Покупцю не повертається і залишається як неустойка за завдані збитки. Відтак, з огляду на те, що саме Покупець вчинив свідомі дії для ухилення від укладення основного договору купівлі-продажу нерухомості, у ОСОБА_2 , як Продавця, виникло право не повертати вищезазначену суму коштів і залишити цю суму собі як неустойку за завдані збитки. Відповідно, вище зазначена сума (378 000 грн, що еквівалентно 9 000 доларів США) не є ані завдатком, ані авансом, а є мірою відповідальності ОСОБА_3 за невиконання взятих на себе зобов`язань за попереднім договором. Жодних належних та допустимих доказів, що порушення умов попереднього договору від 01.08.2022 року було зі сторони ОСОБА_2 позивачем не надано. Крім того, п.7.4. попереднього договору від 01.08.2022 року передбачено, що розрахунок за домоволодіння буде проводитись в доларах США згідно зазначеної суми в п.1.7. Так, офіційний курс долара США згідно даних НБУ станом на дату передання коштів(проведення платежу) (01.08.2022 року) становив - 36, 5686 грн. За змістом рішення суду першої інстанції вбачається, що під час судового розгляду не встановлювалась дата, коли кошти передавались. Водночас, встановлення дати платежу має важливе значення для розгляду даної справи.
02 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що ОСОБА_2 умови попереднього договору не виконала, зокрема на момент укладення попереднього договору приховала факт проживання в об`єкті продажу інших осіб, в тому числі неповнолітніх дітей, крім того необхідні для укладення договору купівлі-продажу документи у визначений строк - до 01 лютого 2023 року не надала. Договір купівлі-продажу укладено не було саме внаслідок невиконання умов попереднього договору Продавцем - БілецькоюГ.П.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Челій-Пушкар О.І. заперечила доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим.
ОСОБА_2 та її представник адвокат Ярицький Л. І. у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явились у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти ОСОБА_3 в сумі 378 000 грн, що еквівалентно 9000 дол. США визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 01.08.2022 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 ( покупець), за участю Агентства нерухомості «Стабільність» в особі ПП ОСОБА_4 , укладено попередній договір купівлі – продажу домоволодіння (будинок 47/100 ідеальних часток), житловою площею - 57.2 кв.м., земельної ділянки кадастровий номер : 2610100000030060131, площею 0,0277 га, у майбутньому в термін обумовлений п. 1.8 Договору, тобто до 01.02.2023.
Об`єкт належить продавцю на підставі договору дарування ( п. 1.3.).
Продавець стверджує, що згоден нести відповідальність за дії (бездіяльність) третіх осіб, які можуть привести до невиконання або неналежного виконання цього договору ( п.1.5).
Продавець згідний продати, а покупець згідний купити зазначений об`єкт продажу за ціною 1 680 000 грн, що еквівалентно 40 000 дол. США ( п. 1.7).
До підписання цього договору, в рахунок неналежних за Основним договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів купівлі-продажу об`єкту продажу своєї платіжної спроможності, покупець передав, а продавець отримав гарантійну суму у розмірі 378 000 грн, що еквівалентно 9 000 дол. США ( п. 3.1).
У випадку відмови чи ухилення продавця від нотаріального посвідчення Основного договору купівлі-продажу об`єкта продажу на умовах цього договору чи невиконання (порушення виконання) умов цього Договору з його вини, продавець зобов`язаний повернути покупцю гарантійну суму зазначену у п. 3.1. в подвійному розмірі в одноденний термін з моменту відмови від укладення основного Договору купівлі-продажу чи спливу терміну, передбаченого п.1.8 даного Договору ( п. 3.3).
Згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.06.2024 №381807179, будинок, що по АДРЕСА_3 , загальною площею 58,9, житловою 24,3 кв.м 16.06.2023 відчужено, власником зазначено ОСОБА_5 (а.с. 231-232).
Документами, що подані для державної реєстрації такого права власності за даною зазначені – 01.06.2023, документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництву об`єкту адреси, договір про поділ спільного майна – 27.04.2024, договір дарування, виданий 25.10.1997 серія та номер 4Д-999, виданий державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К.Ф.
У той же час власність на будинок 41/2 за вказаною адресою набута 11.11.2023 іншою особою на підставі договору купівлі продажу.
Згідно із здобутими відомостями на адвокатський запит із відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м Івано-Франківська від 07.06.2024, по АДРЕСА_3 , є зокрема зареєстрованими ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.11.2009 (а.с. 239).
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 (будинок та земельна ділянка), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти, передані ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 за попереднім договором купівлі – продажу від 01.09.2022, є авансом та підлягають поверненню власникові в розмірі 378 000 (триста сімдесят вісім тисяч ) гривень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12 та Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що саме покупець вчинив свідомі дії для ухилення від укладення основного договору купівлі-продажу нерухомості, у ОСОБА_2 , як Продавця, виникло право не повертати спірну суму коштів і залишити цю суму собі як неустойку за завдані збитки, оскільки не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Ураховуючи наведене, інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ярицького Любомира Ігоровича залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 жовтня 2024 року.

Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
                                                                        В.М. Луганська 
О.В. Пнівчук