Справа № 442/7797/22                                Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1684/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Секретар Салата Я.І.,
З участю: представника ТзОВ «Дебт Форс» -адвоката Змієвської Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу №442/7797/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича,- про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами 
в с т а н о в и в:
       09 квітня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника – ОСОБА_2 у майні, яким вона володіє спільно з співвласниками якими є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме: частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 56,4 кв.м., житлова площа 41,7 кв.м., реєстраційний номер майна:22629667.
       Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року подання задоволено.
       Для виконання виконавчого листа № 442/7797/22 виданого 26 жовтня 2023 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ДЕБТ ФОРС" кредитні кошти в національній валюті в розмірі 15000 гривень та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Дебт Форс" штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 134 662,50 гривень, судовий збір в розмірі 2481 гривень, визначити частку ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 – 1/4 ідеальна частка квартири.
       Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_1 . 
       В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою. Стверджує, що її не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що з початку відкриття виконавчого провадження і до звернення з поданням до суду не минуло і місяця, а тому твердження виконавця про тривале невиконання рішення є безпідставним. Звертаючись з поданням, виконавець не переконався у наявності чи відсутності зареєстрованих у квартирі дітей. Звертає увагу, що у квартирі зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є малолітньою дитиною, відтак з врахуванням чинного законодавства, виконавець перед звернення до суду зобов`язаний був отримати попередню згоду органу опіки та піклування. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2019 року №755/10564/18, від 25 листопада 2019 року у справі №718/482/15 та ін.. Звертає увагу, що сума за виконавчим документом не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому звернення на єдине житло боржника та земельну ділянку на якій розташоване таке житло відповідно до ч.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснюється. Крім цього, приймаючи рішення за результатами подання, суд не врахував позицію Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11.
       Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовити. 
       29 липня 2024 року від ТОВ «ДЕБТ ФОРС» надійшов відзив на апеляційну скаргу.         
       Відзив мотивований тим, що боржник ОСОБА_1 не вчинила жодних дій для погашення заборгованості згідно рішення суду. Наявність боргу – 173345,49 грн. свідчить про ухилення нею від виконання рішення суду.
       Факт реєстрації місця проживання дітей у житловому приміщенні, частка власності боржника у якому визначена оскаржуваною ухвалою, жодним чином не є перешкодою для визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, оскільки факт реєстрації місця проживання дітей у квартирі жодним чином не впливає на зміст права власності боржника та частку у такому майні.
       Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
       08 серпня 2024 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло З.Я. надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
       Зазначає, що ОСОБА_1 не є працевлаштованою, тому не має стабільного доходу, однак вона намагається оплачувати заборгованість за виконавчим провадженням.
       При вчиненні виконавчих дій виконавець повинен дотримуватись прав неповнолітніх дітей, які перебувають під особливим захистом держави.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Дебт Форс» -адвоката Змієвської Т.П., на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих підстав, що боржником рішення суду не виконується, а іншого майна, окрім квартири, у неї немає, у зв`язку з чим у приватного виконавця виникла необхідність звернутися до суду з цим подання. Визначаючи розмір частки боржника у квартирі - 1/4 частки, судом було враховано кількість співвласників квартири АДРЕСА_3 , а також враховано, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.
       З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що в грудні 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2023 року, яке постановою Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2023 року залишено без змін, позов ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №0974066199 від 16 грудня 2019 року в розмірі 149 662,50 гривень, з яких 15000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 134662,50 грн - сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
В іншій частині вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року замінено стягувача: ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на правонаступника: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» у виконавчому листі №442/7797/22 за позовом Публічного акціонерного товариства ТОВ "Вердикт Капітал", правонаступником якого виступає ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 
26 жовтня 2023 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист № 442/7797/22 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ "ДЕБТ ФОРС" кредитні кошти в національній валюті в розмірі 15000 гривень та стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Дебт Форс" штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 134 662,50 гривень, судовий збір в розмірі 2481 гривень.
20 березня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. (ВП №74504329) відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал»:
заборгованості за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №0974066199 від 19.12.2019 року в розмірі 149662,50 грн, з яких 15000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 134662,50 грн – сума заборгованості за відсотками;
судового збору у розмірі 2481 грн;
витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
       Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 15714,35 грн.
20 березня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. (ВП №74504329) накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику: ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 173345,49 грн.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
       Боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконується тривалий час, а інше майно, окрім вищезазначеної квартири, у боржника відсутнє, а тому у приватного виконавця виникла необхідність звернутися з даним поданням в суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
       Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
       Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 зазначено, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, яке виконується.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Велика Палата Верховний Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 дійшла висновків, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами ст. 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.
Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ст. 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.
Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.
Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу.
Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 42 ЦПК України).
Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абз. 1 ч. 5 ст. 56 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.
За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).
У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (ч. 1 ст. 366 ЦК України).
Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення і право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).
При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)». Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові роз`яснила свою позицію шляхом уточнення своїх висновків. Зазначене уточнення полягає в тому, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, по`вязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені).
Судом не встановлено спору між боржником і іншими співвласника спірної квартири з приводу їхніх часток у такій квартирі, у зв`язку з чим приватний виконавець правильно звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року (справа № 367/6231/16-ц) викладений правовий висновок про те, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена; частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.
Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для подальшого вирішення виконавцем питання про можливе звернення стягнення на цю частку. 
Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, а також жодним чином не вплине на права неповнолітніх осіб, які зареєстровані в квартирі, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.
Задоволення подання виконавця не порушує прав інших співвласників квартири, оскільки за ними (іншими співвласниками) залишається право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно.
Про існування рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості вона була обізнана, оскільки Львівський апеляційний суд за її апеляційною скаргою переглядав рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2023 року.
Обов`язок боржника з виконання рішення суду виникає з моменту набрання рішенням суду законної сили, а не відкриття виконавчого провадження.
Долучення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції фотокопії квитанцій в підтвердження факту здійснення платежів на виконання рішення суду та відкритого виконавчого провадження ВП №74504329 на загальну суму 1300 грн, здійснені після постановлення оскаржуваної ухвали, жодним чином не свідчить, що вона не ухиляється від виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено законне судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням письмових доказів та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк