ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2024 р. 	Справа № 440/6237/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава  по справі № 440/6237/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Військової частини НОМЕР_1                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несповіщення засобами зв`язку "про переміщення військовослужбовця" командира військової частини НОМЕР_2 , у розпорядження якого направлявся військовослужбовець, із зазначенням строку прибуття військовослужбовця;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до пункту 1.48 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2023 року №322 в частині "дати" "виключення зі списків особового складу, виплатити надбавки за особливості несення служби, грошової премії" сержанта ОСОБА_1 з 14 листопада 2023 року на 21 січня 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за фактичне проходження військової служби з 15 листопада 2023 року по 21 січня 2024 року включно /а.с. 32-37/.
В обґрунтування позову зазначив, що пунктом 1.48 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2023 року №322 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення з 14 листопада 2023 року, проте внаслідок бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо несповіщення засобами зв`язку "про переміщення військовослужбовця" командира військової частини НОМЕР_2 , у розпорядження якого направлявся позивач із зазначенням строку прибуття військовослужбовця, позивач фактично продовжив проходити військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 у період з 15 листопада 2023 року по 21 січня 2024 року. Таким чином, наявні підстави для внесення змін до пункту 1.48 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2023 року №322 в частині "дати" "виключення зі списків особового складу, виплати надбавки за особливості несення служби, грошової премії позивача шляхом заміни дати з «14 листопада 2023 року» на «21 січня 2024 року», а також для виплати грошового забезпечення за фактичне проходження військової служби з 15 листопада 2023 року по 21 січня 2024 року включно.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з цим позовом задоволено та визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із цим позовом та поновлено такий строк звернення, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що предметом спору є відшкодування шкоди (виплата грошового забезпечення за період фактичного проходження військової служби), заподіяної посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , внаслідок невиконання ними вимог пунктів 3, 4 Розділу V Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 року № 280 (а саме: пункт 3 передбачає «3. Під час відправки одного військовослужбовця у нього повинні бути: припис, документи, що посвідчують особу військовослужбовця, військово-перевізні документи, продовольчий і речовий атестати, грошовий атестат, а в опечатаному пакеті - обліково-послужна (крім осіб офіцерського складу) і службова картка, медична книжка. У приписах офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу вказується, коли, кому та за яким вихідним номером надіслано їх особову справу»; пункт 4 передбачає: «4. У разі направлення одного військовослужбовця до іншої військової частини штаб військової частини, з якої вибуває військовослужбовець, зобов`язаний засобами зв`язку сповістити про це командира (керівника), у розпорядження якого направляється військовослужбовець, із зазначенням строку прибуття військовослужбовця.»). 
Посадовими особами в/ч НОМЕР_3 вимоги даної інструкції були проігноровані, а саме порушення позбавило позивача можливості своєчасно виконати вимоги наказу начальника Генерального штабу, позбавило можливості зарахування йому військового стажу до пенсії та виплати грошової винагороди, що в свою чергу призвело до позаштатного проходження військової служби з 14.11.2023 по 21.01.2024 у 58 запасній роті в/ч НОМЕР_1 .  
Зауважив, що підтверджуючи факт перебування та проходження служби після 14.11.2023 у 58 запасній роті військової частини НОМЕР_1 ,  ним було надано докази, а саме: копію грошового атестату,  виданий 11.12.2023 № 1843/22682; копію витягу із журналу медичного огляду особового складу, що заступає у добовий наряд зі зброєю 58 запасної роти військової частини НОМЕР_1 на 2 аркушах, початий 18.09.2023; копію витягу із книги добору добового наряду 58 запасної роти військової частини НОМЕР_1 на 5 аркушах, почата 24.11.2023; копію направлення в/ч НОМЕР_4 від 16.11.2023 № 1843/21021 про направлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_5 сержанта ОСОБА_1 на обстеження; копію атестату військовослужбовця на продовольство від 25.01.2024 №60.
Проте, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки вказаним доказам, проігнорувавши їх наявність у матеріалах справи. Порушуючи вимоги ч. 4 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції не вказав мотивів відхилення таких доказів під час прийняття рішення по суті спору.
Водночас, відповідач, заперечуючи проти доводів позивача, не надав доказів, які дійсно обґрунтовують непроходження військової служби у 58 запасній роті військової частини НОМЕР_1 . 
В апеляційній скарзі позивачем також заявлено клопотання про витребування доказів. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що на виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України №605-РС від 09 листопада 2023 року відповідачем правомірно, в межах та у порядку, передбаченому чинним законодавством, винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2023 року №322, згідно з пунктом 1.48 якого позивач вважається таким, що справи та посаду здав та вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 і з 14 листопада 2023 року він виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Відповідач виконав свій обов`язок та видав позивачу всі необхідні документи для його переміщення до військової частини НОМЕР_2 . Відповідач не володіє інформацією де позивач перебував у спірний період з 15 листопада 2023 року по 21 січня 2024 року. До зарахування позивача до особового складу військової частини НОМЕР_2 лише 23 січня 2024 року відповідач не має ніякого відношення. Грошовий атестат від 11 грудня 2023 року №1843/22682 та продовольчий атестат №60 від 25 січня 2024 року не можуть слугувати доказами фактичного перебування позивача у військовій частині НОМЕР_1 після 14 листопада 2023 року, оскільки не містять відповідної інформації. Представники відповідача повідомили представника військової частини НОМЕР_2 про прибуття до них позивача за номером телефону НОМЕР_6 і саме цей номер був наданий позивачу для зв`язку із представниками військової частини НОМЕР_2 . Надані позивачем витяги з журналу медичного огляду та витяги з книг добору добового наряду 58 запасної роти не зареєстровані у службі діловодства відповідача та не містять інвентарного номеру відповідача, не відносяться до відповідача, а тому не можуть братися до уваги в якості доказів фактичного перебування позивача у військовій частині НОМЕР_1 після 14 листопада 2023 року. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши клопотання позивача про витребування доказів, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, в апеляційній скарзі позивач, зокрема, просив суд апеляційної інстанції витребувати у відповідача оригінали доказів, копії яких долучені до матеріалів справи суду першої інстанції. 
Положеннями статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами.
Згідно із ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 80 КАС України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Звертаючись до апеляційного суду з клопотанням про витребування доказів, позивач не зазначив, які саме докази необхідно витребувати та обставини, які можуть підтвердити, або аргументи, які можуть спростувати ці докази.
Водночас, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи достатньо тих доказів, які надані сторонами в межах перегляду законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, необхідності у витребуванні будь-яких інших додаткових доказів немає.
Отже, дослідивши клопотання позивача про витребування доказів, враховуючи предмет спору та наявні в матеріалах справи відомості щодо спірних правовідносин та їх правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання.
Продовжуючи апеляційний розгляд справи, перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно із Витягом з наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №605-РС від 09 листопада 2023 року /а.с. 66/ відповідно до пункту 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих осіб рядового, сержантського і старшинського складу військової частини НОМЕР_1 звільнити від займаних посад і призначити до військової частини НОМЕР_2 , зокрема згідно пункту 3 солдата ОСОБА_1 , сержанта резерву 58 запасної роти – Головним сержантом стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС – 100975А.
Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 322 від 14 листопада 2023 року (пункт 1.48) /а.с. 67/ наказано сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону, який наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №605-РС від 09 листопада 2023 року призначений на посаду Головного сержанта стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що справи та посаду здав та вибув для подальшого проходження служби; з 14 листопада 2023 року виключити зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, видати атестати.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 09 квітня 2024 року №1843/6035 /а.с. 8/ ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 09 лютого 2024 року, який надійшов на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 та зареєстрований у стройовій частині відділення персоналу штабу 27 лютого 2024 року за вх. №789, повідомлено, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 09 листопада 2023 року № 605-РС його було переведено до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження ним військової служби. На підставі вищевказаного наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України військовою частиною НОМЕР_1 був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 листопада 2023 року № 322, згідно якого його виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та він вибув до військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку із тим, що він наразі проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , до якої його призначено наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 09 листопада 2023 року № 605-РС, тобто вищевказаний наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України був реалізований, у військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для подання клопотання про скасування як нереалізованого пункту наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 09 листопада 2023 року № 605-РС щодо його переміщення до військової частини НОМЕР_2 , а відтак відсутні підстави і для внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 листопада 2023 року № 322. Для вирішення питань, викладених ним у рапорті, слід звернутись до військової частини НОМЕР_2 .
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо несповіщення засобами зв`язку "про переміщення військовослужбовця" командира військової частини НОМЕР_2 , у розпорядження якого направлявся військовослужбовець, із зазначенням строку прибуття військовослужбовця, та вважаючи, що наявні підстави для зобов`язання відповідача внести зміни до пункту 1.48 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2023 року №322 в частині "дати" "виключення зі списків особового складу, виплати надбавки за особливості несення служби, грошової премії" сержанта ОСОБА_1 з 14 листопада 2023 року на 21 січня 2024 року та виплати грошового забезпечення за фактичне проходження військової служби з 15 листопада 2023 року по 21 січня 2024 року включно, позивач звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем не допущено бездіяльності щодо несповіщення командира військової частини НОМЕР_2 засобами зв`язку про переміщення військовослужбовця із зазначенням строку його прибуття, а відтак у задоволенні основної позовної вимоги слід відмовити. За відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення всіх похідних позовних вимог, заявлених позивачем.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України /надалі – Положення № 1153/, яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до пункту 12 Положення № 1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно із приписами пункту 110 Положення № 1153 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється зокрема, між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 112 Положення № 1153 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Отже, у період дії воєнного стану переміщення військовослужбовців з однієї військової частини до іншої здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України та без згоди військовослужбовця, крім випадків, визначених Положенням № 1153.
Судовим розглядом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №605-РС від 09 листопада 2023 року відповідно до пункту 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказано солдата ОСОБА_1 , сержанта резерву 58 запасної роти звільнити із займаної посади в військовій частині НОМЕР_1 і призначити до військової частини НОМЕР_2 .
На виконання цього наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) № 322 від 14 листопада 2023 року, яким (пункт 1.48) наказано сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону, який наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №605-РС від 09 листопада 2023 року призначений на посаду Головного сержанта стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що справи та посаду здав та вибув для подальшого проходження служби; з 14 листопада 2023 року виключити зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, видати атестати.
Колегія суддів звертає увагу на те, що накази №605-РС від 09 листопада 2023 року та № 322 від 14 листопада 2023 року позивачем не оскаржуються та не є предметом спору у цій справі, а тому до предмету доказування у цій справі не належать обставини щодо внесення відомостей, зазначених в цих наказах, зокрема в наказі № 322 від 14 листопада 2023 року щодо дати виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів її забезпечення: «з 14 листопада 2023 року».
Також не є предметом спору у цій справі дії військової частини НОМЕР_1 , які вчинені за результатами розгляду рапорту позивача від 09 лютого 2024 року про внесення змін до наказу                  № 322 від 14 листопада 2023 року та які знайшли своє відображення у листі військової частини від 09 квітня 2024 року № 1843/6036, та відповідно до предмету доказування у цій справі не належать обставини щодо відмови позивачу у внесенні змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2023 року № 322.
Зі змісту позовної заяви, з урахуванням уточнення, вбачається, що позивач не згодний з допущеною, на його думку, бездіяльністю командира військової частини НОМЕР_1 щодо несповіщення засобами зв`язку "про переміщення військовослужбовця" командира військової частини НОМЕР_2 , у розпорядження якого направлявся військовослужбовець, із зазначенням строку прибуття військовослужбовця, що, на його думку, позбавило позивача можливості своєчасно виконати вимоги наказу начальника Генерального штабу, позбавило можливості зарахування йому військового стажу до пенсії та виплати грошової винагороди, та в свою чергу призвело до позаштатного проходження військової служби з 14.11.2023 по 21.01.2024 у 58 запасній роті в/ч НОМЕР_1 . 
Тож, до предмету доказування у цій справі перш за все належать обставини щодо допущення/недопущення командиром військової частини НОМЕР_1 бездіяльності щодо несповіщення командира військової частини НОМЕР_2 засобами зв`язку про переміщення позивача із зазначенням строку його прибуття.
Так, відповідно до пункту 1 розділу 1 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за № 1407/38743 /надалі – Інструкція №280/, ця Інструкція визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), органі управління Державної спеціальної служби транспорту (далі - Держспецтрансслужба), бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення, навчальному центрі, закладах, підприємствах та установах, що входять до складу Держспецтрансслужби;
Згідно із пунктами 1 - 3 розділу V «Особливості організації і ведення обліку особового складу під час переміщення військовослужбовців» Інструкції №280 військовослужбовці, які переміщуються по службі з одних військових частин до інших, під час прямування до них рахуються як поповнення. Відправлення поповнення здійснюється як у складі команд, так і поодинці.
Під час відправки поповнення з одних військових частин до інших у складі команди на всіх відправлених обов`язково мають бути такі документи: іменний список або припис (в якому вказується, коли, кому та за яким вихідним номером вислано їх особові справи) на відправлених - у старшого команди; військово-перевізні документи на кожного військовослужбовця; документи, що посвідчують особу військовослужбовця, - на руках у кожного військовослужбовця; обліково-послужна картка (крім осіб офіцерського складу), службова картка і медична книжка - у старшого команди в опечатаному пакеті; продовольчий і речовий атестати, грошовий атестат на кожного військовослужбовця - у старшого команди або на руках у кожного військовослужбовця.
Під час відправки одного військовослужбовця у нього повинні бути: припис, документи, що посвідчують особу військовослужбовця, військово-перевізні документи, продовольчий і речовий атестати, грошовий атестат, а в опечатаному пакеті - обліково-послужна (крім осіб офіцерського складу) і службова картки, медична книжка. У приписах офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу вказується, коли, кому та за яким вихідним номером надіслано їх особову справу.
Пунктом 4 розділу V Інструкції №280 передбачено, що у разі направлення одного військовослужбовця до іншої військової частини штаб військової частини, з якої вибуває військовослужбовець, зобов`язаний засобами зв`язку сповістити про це командира (керівника), у розпорядження якого направляється військовослужбовець, із зазначенням строку прибуття військовослужбовця. Контроль за прибуттям військовослужбовця покладається на командира (керівника) військової частини, до якої він направлений. У разі неприбуття військовослужбовця командир (керівник) військової частини, до якої він направлений, невідкладно сповіщає про це підрозділ Військової служби правопорядку, у зоні відповідальності якого перебуває військова частина, штаб військової частини, яка направила військовослужбовця у відрядження, та вживає заходів щодо з`ясування причин його відсутності. Розшук військовослужбовця, направленого у відрядження і який не прибув у встановлений строк до місця призначення, покладається на командира військової частини, який відправив цього військовослужбовця.
Таким чином, на військову частину, з якої вибуває військовослужбовець, покладено обов`язок надати військовослужбовцю необхідні документи: припис, документи, що посвідчують особу військовослужбовця, військово-перевізні документи, продовольчий і речовий атестати, грошовий атестат, а в опечатаному пакеті - обліково-послужна (крім осіб офіцерського складу) і службова картки, медична книжка) та засобами зв`язку сповістити про направлення такого військовослужбовця командира (керівника), у розпорядження якого направляється військовослужбовець, із зазначенням строку прибуття військовослужбовця. При цьому норма пункту 4 розділу V Інструкції №280 не містить вимоги щодо конкретного засобу зв`язку (телефоном, поштовим зв`язком тощо), за допомогою якого командир (керівник), у розпорядження якого направляється військовослужбовець, сповіщається про факт направлення до нього військовослужбовця та строк його прибуття.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що представники відповідача повідомили представника Військової частини НОМЕР_2 за номером телефону НОМЕР_6 про прибуття до них позивача. Крім того, цей номер телефону був наданий позивачу для зв`язку із представниками військової частини НОМЕР_2 .
Доказів на підтвердження протилежного позивачем до суду не надано та позивачем зазначена обставина не спростована.
З огляду на те, що у період дії воєнного стану переміщення військовослужбовців з однієї військової частини до іншої здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України, в якому зазначається військова частина, з якої звільняється військовослужбовець, та військова частина, до якої вибуває та на посаду в якій призначається військовослужбовець, та норма пункту 4 розділу V Інструкції №280 не встановлює обов`язок щодо письмового повідомлення командира (керівника), у розпорядження якого направляється військовослужбовець, про факт направлення до нього військовослужбовця та строк його прибуття, суд не вбачає в діях відповідача протиправності щодо сповіщення командира Військової частини НОМЕР_2 про направлення позивача за допомогою телефонного зв`язку.
Крім того, судовим розглядом встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 видано припис №1843/20904 від 14 листопада 2023 року /а.с. 11/, яким запропоновано позивачу 14 листопада 2023 року вибути до Військової частини НОМЕР_2 , строк прибуття – 16 листопада 2023 року.
Цей припис вручено позивачу, що ним не заперечується, та повинен був бути при ньому під час відправки до Військової частини НОМЕР_2 .
Докази скасування наказів №605-РС від 09 листопада 2023 року та № 322 від 14 листопада 2023 року або інші докази на підтвердження наявності правових та фактичних підстав для перебування позивача на території військової частини НОМЕР_1 у період з 15 листопада 2023 року по 21 січня 2024 року матеріали справи не містять, а довід про те, що начальник Генерального штабу Збройних Сил України видав інший наказ про переміщення позивача та про його призначення на посаду у військовій частині НОМЕР_1 у період з 15 листопада 2023 року по 21 січня 2024 року, учасниками справи не заявлявся.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що факт перебування та проходження служби ОСОБА_1 після 14.11.2023 у 58 запасній роті військової частини          № НОМЕР_1 підтверджено наданими ним доказами, з огляду на наступне. 
Щодо видачі позивачу грошового атестату від 11.12.2023 року та продовольчого атестату              № 60 від 25.01.2024 року, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що згідно відомостей у військовій частині НОМЕР_1 , позивач перебував на продовольчому забезпечені відповідача до 14.11.2023 року включно.
Грошовий атестат від 11.12.2023 № 1843/22682 дійсно зареєстрований 11.12.2023 року, проте, згідно інформації викладеної у грошовому атестаті, позивачу виплачувались кошти по грошовому забезпеченню по 14.11.2023 року включно, а починаючи з 15.11.2023 року виплати не здійснювались. 
Цей факт також підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення та інші виплати військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2024 № 1843/9793.
Враховуючи вищевикладене, дати видачі грошового атестату № 1843/22682  від 11.12.2023 та продовольчого атестату № 60 від 25.01.2024 не можуть слугувати доказами фактичного перебування позивача у військовій частині НОМЕР_1 після 14.11.2023 року.
Щодо наданих позивачем витягу з журналу медичного огляду особового складу, що заступає у добовий наряд зі зброєю 58 запасної роти та витягу з книги добору добового наряду 58 запасної роти, судова колегія зазначає, що відповідно до вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (яка діяла в період до 31.01.2024 року), всі журнали та книги, які ведуться у підрозділах та службах військової частини, мають бути зареєстровані в службі діловодства військової частини шляхом проставлення відповідних записів у журналі обліку, а на обкладинці й титульному аркуші проставляється обліковий інвентарний номер за допомогою штампу встановленого зразка.
В той же час, як зазначає відповідач, витяги надані позивачем не зареєстровані у службі діловодства відповідача та не містять інвентарного номеру відповідача і не відносяться до відповідача, а тому не можуть братись до уваги в якості доказів фактичного перебування позивача у військовій частині НОМЕР_1 після 14.11.2023 року.
Враховуючи вищевикладене, твердження позивача щодо його фактичного перебування у військовій частині НОМЕР_1 з 15.11.2023 по 21.01.2024 року, з посиланням на надані ним докази,  є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. 
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, про що неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх постановах, зокрема в постанові від 27 квітня 2020 року у справі №826/17354/17.
Розглянувши спір в межах заявлених підстав та предмету позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не допущено бездіяльності щодо несповіщення командира військової частини НОМЕР_2 засобами зв`язку про переміщення військовослужбовця із зазначенням строку його прибуття, а відтак у задоволенні основної позовної вимоги слід відмовити.
За відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення всіх похідних позовних вимог, заявлених позивачем.
Інші доводи позивача не впливають на вищевикладені висновки суду та їх не спростовують.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року по справі  № 440/6237/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі                       № 440/6237/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко