Дата документу 03.12.2024 Справа № 336/4220/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/4220/24 Головуючий у І інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/2069/24                                       Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Кочеткової І.В.,
        Кухаря С.В.,
секретар: Волчанова І.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про відшкодування шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:        

У травні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Лупінос Є.А. звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позову зазначено, що 28.10.2023 по АДРЕСА_1 , біля проїзної частини, позивач керував своїм автомобілем Рено Лоджи, днз НОМЕР_1 , де на автомобіль впало дерево породи тополь та пошкодило автомобіль.
На місце події було викликано співробітників поліції, які зафіксували, що 28.10.2023 о 12.00 годині водій ОСОБА_1 знаходився у власному автомобілі Рено Лоджи, днз НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 . В цей час на автомобіль впало дерево в результаті чого була пошкоджена верхня частина автомобіля: дах, верхня бокова частина з правого та лівого боку. Також були пошкодження у вигляді вм`ятин та розбиття стоп фари. Окрім того, від удару було відірвано номерний знак та двірник на задньому склі автомобіля (ЄО24083).
28.10.2023 о 12.41 годині ОСОБА_1 здійснив виклик за номером 050-414-15-80, де зафіксовано повідомлення про пошкодження його майна деревом тополь за адресою: АДРЕСА_1 (заявка № 1118967).
За результатами експертного товарознавчого дослідження розмір заподіяної майну ОСОБА_1 шкоди складає 116006,78 грн. Вартість цього дослідження склала 4500 грн.
На свої адвокатські запити представник позивача отримав таку інформацію: 28.10.2023 максимальна швидкість вітру досягла 17 м/с, що класифікується як небезпечне метеорологічне явище 1 рівня небезпеки; в оперативному управлінні Управління з питань екологічної небезпеки Запорізької міської ради (надалі – ЗМР) та районної адміністрації по Шевченківському району ЗМР дерева, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не перебувають.
На думку позивача, дерево, що впало на автомобіль, розташоване на землі комунальної власності, отже його власником є територіальна громада міста. А відсутність даних про те, що дерево перебуває на балансову обліку відповідно до вимог ч. 5 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» покладає обов`язок з відшкодування заподіяної йому шкоди саме на Запорізьку міську раду, до виконавчого органу якої в силу п.п. 7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, та яким не було належним чином забезпечено організаційну роботу з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів.
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Лупінос Є.А. просив суд стягнути з Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 116006,78 грнна відшкодування шкоди, 4500 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчого дослідження, та судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
РішеннямШевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з Запорізької міської ради на користь  ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 116 066,78 грн та судові витрати в загальному розмірі 5711,20 гривень.
Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, Запорізька міська рада подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не навів належних та допустимих доказів вини міської ради у заподіянні йому майнової шкоди. Запорізька міська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки з метою організації належного догляду за зеленими насадженнями, 01.09.2017 рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя» визначено управителем будинку АДРЕСА_1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія», яке і є належним відповідачем у справі.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник Запорізької міської ради Шурига Д.О. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та відмові в задоволенні позову.
ОСОБА_1 та його представник – адвокат Лупінос Є.А. в судове засідання не з`явились.
Апеляційний суд направляв на адресу ОСОБА_1 , зазначену ним в позовній заяві, судову повістку про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, проте конверт повернутий до суду не врученим адресату з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Представник ОСОБА_1 – адвокат Лупінос Є.А. про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 191). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
За правилом ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності сторони позивача.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає з огляду на таке.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України,  кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Отже, відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу – його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду
від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Таким чином, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).
За обставинами справи, у травні 2024 року, звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Лупінос Є.А. визначив відповідачем Запорізьку міську раду (а.с. 3).
Разом з тим, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 28.10.2023 між проїзною частиною та будинком по АДРЕСА_1 , на під`їзній дорозі до вказаного будинку впало сухе дерево породи тополь. Внаслідок падіння дерева автомобіль Рено Лоджи, днз НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень.
Зазначені обставини підтверджені:
-світлинами з місця події (а.с. 14-20), аналогічними фотознімками, що містяться на технічному носії інформації (а.с. 27);
- рапортом чергового відділу поліції, відповідно до якого надійшло повідомлення на лінію «102» про те, що 28.10.2023 о 12:09 год. впало дерево на авто Рено Лоджи, днз НОМЕР_1 (а.с. 21);
-заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_1 , що відібрані працівниками поліції (а.с. 23, 24);
- доповідною запискою ст. ДОП сектору превенції відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області В. Сазонова щодо обставин події та прийняття рішення про припинення перевірки за повідомленням ЄО № 24083 від 28.10.2023 (а.с. 22);
-зверненням позивача за до контакт-центру м. Запоріжжя «15-80» (а.с. 28-29);
-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10).
За висновками експертного автотоварознавчого дослідження № 4161 від 27.02.2024 матеріальний збиток, завданий власнику Рено Лоджи, днз НОМЕР_1 , складає 116066,78 гривень.
Вартість проведення експертизи становить 4500 грн, що підтверджується актом № 11 виконаних робіт та наданих послуг (а.с. 68).
Згідно з відповіддю районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району на адвокатський запит, дерево, розташоване по вул. Іванова, 85, не знаходиться в оперативному управлінні районної адміністрації (а.с. 30).
На балансі КП Титан та КРБП Зеленбуд, що підпорядковані Управлінню з питань екологічної безпеки Запорізької міської ради, дерева за зазначеною адресою також не перебувають (а.с. 31).
Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про місцеве самоврядування» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
За положенням ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до п.п. 7 п. а ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Пунктом 1 ст. 13 Закону встановлено, що до об`єктів благоустрою, крім інших, належать вулиці та прибудинкові території.
Елементами (частинами) об`єктів благоустрою згідно зі ст. 21 цього закону є : 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.
Відповідно до ст. 15 Закону, органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.
Відповідно до ст. 25 цього Закону утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.
Згідно з п. 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України від 10.04.2006 року № 105, яким врегульовано питання утримання зелених насаджень у населених пунктах України (далі Правила), до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.
Відповідно до п.п. 5.1, 5.4, 5.5 зазначених Правил органи державної влади та органи місцевого самоврядування визначають на конкурсних засадах із числа спеціалізованих підприємств, організацій балансоутримувачів об`єктів благоустрою зеленого господарства державної та комунальної власності.
На об`єктах державної чи комунальної власності межі закріпленої території та обсяги пайової участі визначають місцеві органи влади. Відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів.
Згідно з розділом 12 Правил утримання з метою контролю за станом міських зелених насаджень балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди.
Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. За даними обстежень складають відповідні акти.
Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі – Закон), визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону, посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.
Частиною четвертою статті 28 Закону визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.
Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі – Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідно до пункту 5.5. Правил, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності – балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях – установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, – забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях – місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Отже, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважений орган місцевого самоврядування, який відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.
Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою:  АДРЕСА_1 .
Згідно з розділом 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.
Відповідно до пункту 9.1.11 Правил, під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева (дерева, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебувають у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі). Аварійне дерево – це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди, або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.
Рішенням Запорізької міської ради №99 від 07.12.2022 затверджено Програму розвитку інфраструктури та комплексного благоустрою міста Запоріжжя на 2023-2025 роки, що передбачає заходи щодо догляду за зеленими насадженнями у м. Запоріжжі. Головними розпорядниками бюджетних коштів у вказаній Програмі за напрямком «Догляд за зеленими насадженнями» є департамент інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради та районні адміністрації Запорізької міської ради, у т.ч. по Шевченківському району.
Оскільки падіння дерева відбулося на проїзну частину дороги, на якій знаходився автомобіль позивача, що не є прибудинковою територією, доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у цій справі має виступати КК «Мрія», яка за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради визначена управителем будинку АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає помилковими, адже матеріали справи не містять даних про те, що дерево, падіння якого завдало шкоди позивачу, росло саме на прибудинковій території.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що виявлення аварійних дерев, зокрема таких, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів відноситься до повноважень районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, яка і має відповідати за вказаним позовом.
Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. При цьому  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Лупінос Є.А. під час розгляду справи стверджував, що саме Запорізька міська рада є належним відповідачем у цій справі.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, тому на підставі оцінених доказів апеляційний суд доходить висновку про відмову у позові з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.
Таким чином, з урахуванням того, що визначення відповідачів у справі є правом позивача, а встановлення належності учасників справи - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, та враховуючи, що апеляційний суд процесуально обмежений у повноваженнях щодо залучення нових осіб у справі, а вказані недоліки, допущені судом першої інстанції, не можуть бути усунуті при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача, тому на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 рокуслід скасувати на прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_1 не позбавлений права повторного звернення до суду з цим позовом, вказавши належного відповідача.
В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки частково задовольняючи апеляційну скаргу Запорізької міської ради, апеляційний суд фактично відмовляє в задоволенні позову, вона має право на відшкодування витрат зі сплати судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до платіжної інструкції № 1221 від 03.10.2024 (а.с. 177), в розмірі 1816,80 грн, які слід стягнути з  ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 рокув цій справі – скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:
«У задоволені позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про відшкодування шкоди – відмовити.»
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 13 грудня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: