ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року	Львів	Справа № 140/2709/24 пров. № А/857/15034/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 140/2709/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Лозовським О.А. в м. Луцьку в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач 2) про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо незарахування до стажу роботи періодів навчання з 01.09.1987 по 05.12.1988, з 15.09.1989 по 30.03.1990 та з 28.08.1990 по 30.09.1991 в Брестському Інженерно-ремонтному інституті; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зрахувати до стажу роботи період навчання з 01.09.1987 по 05.12.1988, з 15.09.1989 по 30.03.1990 та з 28.08.1990 по 30.09.1991 в Брестському інженерно-ремонтному інституті.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області 23.02.2024 № 032950009933 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди навчання в Брестському інженерно-ремонтному інституті з 01.09.1987 по 05.12.1988, з 15.09.1989 по 30.03.1990.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 2, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ним правомірно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1987 по 30.03.1990 в Брестському інженерно-ремонтному інституті, оскільки період навчання в Брестському інженерно-ремонтному інституті з 01.09.1987 по 30.03.1990 роки перетинається з періодом проходження строкової служби.  
Позивач та відповідач 1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується довідкою Волинської ОДА від 18.01.2024 № 2056.
Позивач 15.02.2024 звернувся до територіального управління ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-ХІІ), до якої було додано пакет необхідних документів, яка відповідно до вимог пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду країни від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Чернігівській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 23.02.2024 № 032950009933 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ через відсутність необхідного страхового стажу. За доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано період навчання з 01.09.1987 по 30.03.1990  відповідно до трудової книжки від 07.07.1987 серії НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби.
У рішенні зазначено, що пенсійний вік заявника 54 роки 01 місяць 23 дні. Страховий стаж особи становить 20 років 1 місяць 10 днів. 
Не погоджуючись з таким рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 4 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон № 1058-IV) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі № 796-XII.
Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону № 796-XII. 
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом 4 частини 2 статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, 3 роки – початкова величина, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Порядком № 22-1 передбачено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ необхідно подати документи, що підтверджують особливий статус особи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Окрім того, при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, а також надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій та допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, а у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення (пункт 3.3 Порядку № 22-1).
Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1.9 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем відсутності документів, необхідних для призначення позивачу пенсії за віком, потрібно надати роз`яснення про те, які документи потрібно подати та, в разі необхідності, надати також допомогу в одержання таких документів.
Щодо доводів скаржника про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у нього необхідного загального страхового стажу, передбаченого Законом № 1058-IV, оскільки відповідач-2 не зарахував до загального страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1987 по 30.03.1990 відповідно до записів трудової книжки від 07.07.1987 серії НОМЕР_1 , так як період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 62 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Згідно з пунктом 1.1. Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).
З матеріалів справи встановлено, що для призначення пенсії за віком, позивачем надано відповідачу трудову книжку від 07.07.1987 НОМЕР_1 , яка містить усі необхідні записи та печатки.
Зокрема, запис № 3 від 01.09.1987, згідно якого ОСОБА_1 відповідно до наказу від 21.08.1987 № 288-с зарахований студентом Брестського інженерно-ремонтного інституту; запис № 4 від 30.03.1990 про те, що ОСОБА_1 згідно наказу від 30.03.1990 № 97-с відрахований з інституту за власним бажанням; запис № 5 від 01.08.1989 про те, що Брестський інженерно-ремонтний інститут перейменований у Брестський політехнічний інститут; запис № 6 від 28.08.1990, за яким ОСОБА_1 поновлений студентом Брестського політехнічного інституту згідно наказу № 241-к від 28.08.1990. 
Відтак позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період навчання із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи/навчання з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція підтримана і Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Враховуючи вищенаведене, подані ним документи в сукупності належним чином підтверджують навчання позивача в період з 01.09.1987 по 05.12.1988 та з 15.09.1989 по 30.03.1990 у Брестському інженерно-ремонтному інституті згідно записів у трудової книжці від 07.07.1987 НОМЕР_1 .
Стосовно доводів апеляційної скарги про незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1987 по 30.03.1990 відповідно до записів трудової книжки від 07.07.1987 серії НОМЕР_1 , оскільки вказані періоди навчання перетинаються з періодом проходження військової служби ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.
Як вбачається із військового квитка НОМЕР_2 від 11.11.1993, ОСОБА_1 з 05.12.1988 по 14.09.1989 проходив військову службу у місті Брест.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, спірний період, який позивач просить зарахувати до страхового стажу, а саме з 01.09.1987 по 05.12.1988 та з 15.09.1989 по 30.03.1990 жодним чином не перетинається з періодом проходження військової служби з 05.12.1988 по 14.09.1989, відтак суд вважає вказану підставу для відмови у зарахуванні періоду навчання до страхового стажу безпідставною та необґрунтованою.
Колегія суддів звертає увагу, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (справа № 690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі № К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі № К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.
Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Колегією суддів встановлено, що таку довідку, а саме потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 № 2056 від 18.01.2024 позивачу видано уповноваженим на те державним органом (Волинська ОДА), який при видачі зазначеної довідки перевіряв достовірність поданих позивачем документів.
Відповідно до довідки ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Крім того, на виконання вимог Порядку № 22-1 позивач разом із заявою надав довідки органу місцевого самоврядування про період (періоди) роботи на території гарантованого добровільного відселення, трудову книжку.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 23.02.2024 № 032950009933 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язав відповідача-2 зарахувати до загального страхового стажу позивача період з 01.09.1987 по 05.12.1988, з 15.09.1989 по 30.03.1990 в Брестському інженерно-ремонтному інституті.
Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року  у справі № 140/2709/24  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар