УХВАЛА
29 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 502/819/13-ц
провадження № 61-15756ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Большан Інни Володимирівни на ухвалу Одеського апеляційного суду 
від 07 листопада 2024 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2015 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Виправлено помилку у виконавчому листі у справі № 502/819/13-ц за позовом ПАТ «Ощадбанк» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та видано два виконавчих листа на кожного з боржників.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів на виконання рішення Кілійського районного суду Одеської області від 09 липня 
2013 року у справі № 502/819/13-ц за позовом ПАТ «Ощадбанк» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 17 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Большан І. В. подала апеляційну скаргу. 
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Большан І. В. на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2015 року залишено без руху.
Витребувано з Кілійського районного суду Одеської області матеріали цивільної справи № 502/819/13-ц.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Большан І. В. на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2015 року залишено без руху.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника 
ОСОБА_1 - адвоката Большан І. В. на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2015 року про виправлення помилки у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання 
у справі за позовною заявою ПАТ «Ощадбанк» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Зобов`язано ГУ ДКС України в Одеській області повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 605,60 грн.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив із того, що заявником та її представником не доведено неможливість подачі апеляційної скарги у визначений законом процесуальний строк. 
26 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Большан І. В. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року (надійшла до суду 26 листопада 2024 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку подачі апеляційної скарги, оскільки адвокат захворіла ще до закінчення строку на апеляційне оскарження і об`єктивно не мала фізичної можливості подати апеляційну скаргу 
у визначений законом п`ятиденний строк.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Большан І. В., колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень 
у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову 
в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу 
в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів 
з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» 
від 16 грудня 1992 року).
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях 
у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.
Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України (в редакції кодексу, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Апеляційним судом встановлено, що ухвала Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2015 року може бути оскаржена в апеляційному порядку                      у строки, які передбачені положеннями ЦПК України у редакції до 15 грудня                        2017 року та строк на апеляційне оскарження зазначено судового рішення повинен відраховуватися з дати її постановлення та становить п`ять днів.
 02 жовтня 2024 року Кілійський районний суд Одеської області надіслав матеріали справи на електронну адресу представника заявника для ознайомлення.
Так, останнім днем подання апеляційної скарги у даному випадку є 07 жовтня 
2024 року, проте апеляційну скаргу подано 17 жовтня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.  
Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку та дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга подана з пропуском строку апеляційного оскарження, обґрунтовано, відповідно до вимог статті 357 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки підстави для поновлення строку за подання апеляційної скарги були визнані неповажними.
Верховний Суд бере до уваги те, що адвокату Большан І. В. було діагностовано пошкодження зв`язки правого променево-зап`ясткового суглобу правої руки, гематому, больовий синдром. Було рекомендовано іммобілізацію з накладенням гіпсової пов`язки з 03 жовтня 2024 року по 17 жовтня 2024 року з розвантаженням правої кінцівки.
Однак, як у суді апеляційної інстанції, так і у касаційній скарзі, представником заявника не наведено жодної обставини, яка перешкоджала б ОСОБА_1 звернутися з апеляційною скаргою у встановлені законом строки.
Процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, є дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на                                 незловживання процесуальними правами.
Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що представником заявник було наведено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд не 
є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі 
№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 171/1584/18 (провадження № 14-432цс19).
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують,                                      на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Большан Інни Володимирівни на ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про виправлення помилки 
у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              Г. В. Коломієць

                                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                                         Д. Д. Луспеник