ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7544/24 Справа № 187/307/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Кошари О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про зняття арешту з майна
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року,- 

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з позовом доАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, в якому просив: зняти арешт з належного ОСОБА_2 майна, реєстраційний номер обтяження 7690936, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45394490, виданий 12.11.2014, видавник: ОСОБА_3 , Красногвардійський відділ ДВС Дніпропетровського МУЮ, правонаступником якого є Центральний ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дніпропетровська область; зняти арешт з належного ОСОБА_2 майна, реєстраційний номер обтяження 26836767, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 55663758, видавник: державний виконавець Чечелівського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кравченко Є.С.; -стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати – ОСОБА_2 . На момент смерті матері він був неповнолітній, після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка з кадастровим номером: 1223756800:02:006:0121 за адресою: АДРЕСА_2 . З метою оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, він звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Відповідно до інформаційної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про арешт майна. Він звернувся до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, та згідно отриманої відповіді було повідомлено про наявність виконавчих проваджень у межах яких було накладено арешти, виконавчі провадження знищені, а тому неможливо скасувати вжиті заходи забезпечення у вигляді накладеного арешту на все майно (а.с.1-4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна про зняття арешту з майна - відмовлено (а.с.79-81).

Не погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі (а.с.87-94).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 

Судом 1 інстанції встановлено, що на виконанні Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відносно боржника ОСОБА_2 перебували на примусовому виконанні виконавчі провадження, а саме:
-у період з 03.12.2009 по 03.12.2009 перебувало виконавче провадження №16223895 з примусового виконання ухвали №2-2136 виданої 03.11.2009 Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_3 та заборонити відчуження зазначеного нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Державним виконавцем, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», 03.12.2009 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження;
-у період з 11.11.2013 по 23.12.2014 перебувало виконавче провадження №40640859 з примусового виконання судового наказу №204/4297 виданого 25.10.2013 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради суми боргу в розмірі 8 698,77 грн. Державним виконавцем, керуючись вимогами п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», 23.12.2014 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу;
-у період з 13.11.2014 по 28.12.2015 перебувало виконавче провадження №45394490 з примусового виконання судового наказу №209/203/14 виданого 17.06.2014 Дніпровським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 19 290.76 грн. Державним виконавцем, керуючись вимогами п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», 28.12.2015 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу;
- у період з 19.09.2016 по 22.12.2020 перебувало виконавче провадження №52260762 з примусового виконання виконавчого листа №204/7655/13 виданого 20.04.2016 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 3 654,00 грн. Державним виконавцем, керуючись вимогами п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», 22.12.2020 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу;
- у період з 30.01.2018 по 23.09.2019 перебувало виконавче провадження №55663758 з примусового виконання виконавчого листа №209/1203/14 виданого 17.06.2014 Дніпровським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 19 290.76 грн. Державним виконавцем, керуючись вимогами п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», 23.09.2019 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.
Згідно із даними автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено наступне:
- виконавче провадження №16223895 завершене; з метою забезпечення позову було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та заборонено відчуження зазначеного нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягувачем зазначена фізична особа ОСОБА_4 ;
-виконавче провадження №40640859 завершене; в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив накласти арешт на все майно боржника; стягувачем зазначена юридична особа КП ТПТЕ «Теплотранс»;
-виконавче провадження №45394490 завершене; за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження наклав арешт на майно та кошти боржника; стягувачем зазначена юридична особа ПАТ КБ «Приват Банк»;
- виконавче провадження №52260762; за заявою стягувача про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №204/7655/13ц виданого 20.04.2016; стягувачем зазначена юридична особа ПАТ «Приват Банк»;
- виконавче провадження №55663758; за заявою стягувача про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №209/203/14ц виданого 17.06.2014; стягувачем зазначена юридична особа ПАТ КБ «Приват Банк».
З копії свідоцтва про народження вбачається, що позивач - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначені: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_2 (а.с.6).
ОСОБА_2 (боржник) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.11).
З довідки, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. вбачається, що склад спадкоємців станом на 10.03.2023 є наступним: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся 10.03.2023 року (а.с.13).
Постанова приватного нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про арешт майна померлої ОСОБА_2 , відсутня.
Листом від 22.09.2023 №136243/4 Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було повідомлено про неможливість у знятті арешту з всього майна, посилаючись на завершення виконавчих проваджень, у рамках яких, у кожному окремо, були накладені арешти, та відсутність правових підстав для скасування арешту у завершених виконавчих провадженнях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 пред`явив позов про зняття арешту з усього нерухомого майна, лише до банку КБ «Приват Банк», як до однієї з осіб, в інтересах якого накладено арешт, не зазначивши у якості відповідачів інших осіб – фізичну особу ОСОБА_4 , який є стороною у виконавчому провадженні №16223895 та в інтересах якого накладено арешт на майно; та юридичну особу КП ТПТЕ «Теплотранс», у виконавчому провадженні №40640859 в інтересах якого накладено арешт на майно. 

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, при зверненні до суду ОСОБА_1 посилався на порушення своїх прав, оскільки не має можливості успадкувати майно після матері ОСОБА_2 через накладені на її майно арешти, посилаючись на статті 321, 391 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, пред`явленим до банку, в інтересах якого накладались арешти, які просить зняти для можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини, однак відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» останній не заявив вимоги про визнання права власності на спадкове майно, адже питання про оформлення свого права власності за ОСОБА_1 на таке майно ще не вирішено, а судове рішення, де боржником була мати позивача, про звернення стягнення на майно не виконано.

Отже, слід зазначити, що у зазначеному випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права ОСОБА_1 , яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути всі особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №463/2924/22 та в постанові Верховного Суду від 06 травня 2024 року у справі №725/3352/23.

Вище наведене спростовує доводи апелянта про те, що він, як спадкоємець своєї матері, не може відповідати за невиконаним рішенням суду у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та фізичним знищенням виконавчих проваджень за спливом строку їх зберігання, оскільки, в силу ст.1216,1218 ЦК України, він є спадкоємцем, який прийняв спадщину з часу її відкриття, тобто в момент смерті матері, з 15 листопада 2016 року, а у стягувача за судовим рішенням зберігається право на поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання, де боржником була ОСОБА_2 .

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано характер спірних правовідносин, що потягло за собою невірне застосування норм матеріального права, а, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, не вирішуючи питання належності способу захисту порушеного права позивача, як спадкоємця.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року - змінити в мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: