ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2052/24	Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С. 	
Провадження № 22-ц/817/1042/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря - Дідух М.Є.
та сторін: скаржника ОСОБА_1 , його представника - адвоката Скиби В.М., представника ОСОБА_2 - адвоката Фурман Ю.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 601/2052/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Скиба Віталій Михайлович, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2024 року, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 09 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:
       у липні 2024 року ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Фурман Ю.В., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 181043,19 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що у шлюбі із відповідачем у них народилося четверо дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
24.09.2019 року рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишились проживати з матір`ю, а ОСОБА_4 , шляхом вчинення протиправних, злочинних дій ОСОБА_1 , примусово утримується в батька, незважаючи на ухвалене рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10.06.2024 року про примусове відібрання дитини. Оскільки відповідач не бажав добровільно матеріально утримувати дітей, рішенням Кременецького районного суду від 08.12.2021 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в розмірі по 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.01.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Дане судове рішення перебуває на примусовому виконанні Кременецького відділу ДВС у Кременецькому районні, ВП № НОМЕР_5. Згідно розрахунку заборгованості від 29.05.2024, складеного державним виконавцем розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з січня 2020 по 31.03.2024 становить 194075 грн. 62 коп. (з урахуванням звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, нарахованих на утримання сина ОСОБА_4 ). Зазначена сума заборгованості по сплаті аліментів не оскаржена відповідачем та повністю погашена у травні 2024 року, що не звільняє боржника від відповідальності у вигляді пені за їх несвоєчасну сплату за період з січня 2020 року по березень 2024 року. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 181046.19 грн., які позивачка просить стягнути із відповідача. 
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей за період січня 2020 року по березень 2024 року у розмірі 181046 гривень 19 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. на користь ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA908999980313111256000026001 код 22030106.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Скиба В.М. просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок важкого матеріального становища зі сторони ОСОБА_1 . Цьому в свою чергу передувало погіршення стану здоров`я, що потребує періодичного стаціонарного лікування а саме, наявність епілепсії, підвищення артеріального тиску, цукрового діабету ІІ- го типу, інсулінозалежний, дана хвороба відноситься до важких прогресуючих хвороб, що потребує медичного спостереження упродовж всього життя та дороговартісного лікування на постійній основі.                
ОСОБА_1 намагався завжди вчасно виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання дітей, однак з незалежних від нього обставин він не зміг повністю оплатити аліменти, що в свою чергу свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 .
29.05.2024 році ОСОБА_1 отримав завдаток від продажу нерухомого майна та сплатив заборгованість по аліментах в сумі 226283,90 грн. Це свідчить про те, що ОСОБА_3 не ухиляється від сплати аліментів, адже коли у нього з`явилася фінансова можливість, він одразу у добровільному порядку погасив борг за аліменти.
Враховуючи правові позиції ВС щодо розміру штрафних санкцій відносно суми заборгованості просив суд також врахувати його сімейний стан та те, що у нього на утриманні знаходиться старший спільний з позивачем син - ОСОБА_4 , 2011 р.н. (дана обставина підтверджується рядом Актів обстеження на факт проживання (не проживання), ніде не працює, важке матеріальне становище, а тому просив максимально зменшити розмір пені, оскільки відповідач виплачував аліменти в силу фінансових можливостей та фактично сплатив усі аліментні зобов`язання.
Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. до суду апеляційної інстанції не поступав.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Скиба В.М. подану апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Фурман Ю.В. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. не визнала, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 27.07.2011 вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сторони по справі (а.с. 8).
Згідно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.03.2014, ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син ОСОБА_5 (а.с. 6).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 14.12.2017 слідує, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є сторони по справі (а.с. 7).
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 24.09.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 9-10).
Згідно рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.12.2021 у справі № 601/186/20, визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю ОСОБА_2 .. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання: неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12-24).
Державним виконавцем Кременецького відділу ДВС у Кременецькому районні Тернопільської області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 601/186/20, виданого 11.05.2022 Кременецьким районним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання: неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.26-27).
Із розрахунку заборгованості по аліментах від 29.05.2024 з примусового виконання виконавчого листа № 601/186/20, виданого Кременецьким районним судом 11.05.2022 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей слідує, що всього з моменту пред`явлення виконавчого документа, тобто за період з 29 січня 2020 року по травень 2024 року сума заборгованості становить 194975 грн. 62 коп. Станом на 01.06.2024 сукупна заборгованість по аліментах відсутня (а.с. 28-34).
Згідно актів обстеження на факт проживання (не проживання) в житловому будинку в АДРЕСА_1 від 11.07.2022, від 07.07.2023, від 28.03.2022, від 12.01.2021, від 06.09.2022, від 22.11.2021, слідує, що власник будинку ОСОБА_1 , за вказаною адресою колишня дружина ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_6 не проживають з 04.12.2019; дочка ОСОБА_3 не проживає з січня 2020 року; син ОСОБА_5 не проживає з 29.12.2020. Син ОСОБА_4 проживає в даному будинку разом із батьком та знаходиться на повному його утриманні.
Із актів проведення обстеження на факт проживання осіб в житловому будинку в АДРЕСА_1 від 12.05.2020; від 02.09.2020; від 09.12.2019 та від 01.10.2020, слідує що за вказаною адресою проживають: власник ОСОБА_1 , сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 23.02.2020. Колишня дружина ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_6 не проживають з 04.121.2019, дочка ОСОБА_3 не проживає з січня 2020 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення заборгованості зі сплати аліментів відбулося з вини відповідача, чого останнім не спростовано та фактично визнана останнім при здійснення повного погашення заборгованості по аліментах.
Наданий позивачкою розрахунок неустойки, за прострочення сплати аліментів, виконаний належним чином, з урахуванням вимог закону.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей, розмір аліментів визначений рішенням суду.
Згідно довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем, ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів за період з 29 січня 2020 року по травень 2024 року в сумі 194075,62 грн і жодного платежу відповідачем за вказаний період не було здійснено. Зазначена сума заборгованості не оскаржена і в травні 2024 року борг відповідачем був повністю погашений, що не звільняє боржника від відповідальності у вигляді пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 29 січня 2020 року по травень 2024 року. 
       Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що заборгованості на момент пред`явлення позову не існувало, тому і не має підстав для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період січня 2020 року по березень 2024 року у розмірі 181046,19 грн. з огляду на таке.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 (провадження №61-18434св21) вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При цьому, якщо, застосовуючи вказане формулювання, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. 
Також колегія суддів вважає безпідставним доводи заявника, що 29.05.2024 ОСОБА_1 , отримавши завдаток від продажу нерухомого майна, відразу заплатив заборгованість по аліментах в сумі 226283,90 грн, що свідчить про відсутність його вини в ухиленні від сплати аліментів, оскільки платник аліментів повинен довести, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, а з матеріалів справи вбачається, що відповідач за період з січня 2020 року по травень 2024 року не сплатив жодного платежу і в суді першої інстанції з цього приводу не підтвердив жодних обставин відсутності його вини у несвоєчасному виконанні зобов`язання по сплаті аліментів.
І лише, подаючи апеляційну скаргу, заперечив у задоволенні позову, зазначаючи, що заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок його важкого матеріального становища. Вказавши, в свою чергу, що важке матеріального становище передувало погіршенням стану здоров`я, що потребує періодичного стаціонарного лікування а саме, наявність епілепсії, підвищення артеріального тиску, цукрового діабету ІІ- го типу, інсулінозалежний, дана хвороба відноситься до важких прогресуючих хвороб, що потребує медичного спостереження упродовж всього життя та дороговартісного лікування на постійній основі. 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки ОСОБА_1 не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегія суддів вважає, що на стадії судового розгляду апеляційний суд не має повноважень на прийняття нових доказів у справі., хоча і заявником не заявлялося в апеляційній скарзі клопотання про долучення доказів до справи. 
Отже, відповідачем ОСОБА_1 не спростовано презумпцію його вини у виникненні заборгованості із сплати аліментів, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. 
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М., слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2024 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
       Оскільки за клопотанням ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає, що слід достягнути з ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1453,44 гривень за подачу апеляційної скарги. 
       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Скиба Віталій Михайлович залишити без задоволення.

       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

       Стягнути із ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1453,44 гривень за подачу апеляційної скарги.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлений 09 грудня 2024 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                О.З. Костів