Номер провадження: 22-ц/813/85/24 
Справа № 2-2164/11
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24.10.2024 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , 
від відповідача ОСОБА_3 - не з`явились, 
від відповідача ОСОБА_4 - не з`явились, 
від правонаступників відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - не з`явились, 
від відповідача ОСОБА_8 - не з`явились,
переглянувши справу №2-2164/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в особі правонаступників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року у складі судді Чернявської Л.М., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 08 жовтня 2004 року до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вказав, що на підставі договору дарування від 19 травня 1992 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі проживали особи по найму. Відповідач ОСОБА_7 зайняла квартиру у вересні 2004 року, надавши йому договір купівлі-продажу від 24 вересня 2004 року, згідно якого вона купила квартиру у ОСОБА_4 , а остання купила 16 вересня 2004 року квартиру у нього через представника ОСОБА_3 . Зазначивши, що квартиру нікому не відчужував, довіреностей діяти в його імені нікому не видавав, відповідачів не знає, позивач ОСОБА_1 просив:
визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. 13 вересня 2004 року, зареєстровану в реєстрі за №6036, видану від його ОСОБА_1 імені на ім`я ОСОБА_3 для продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззубою Н.А. 16 вересня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за №4397, згідно якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 24 вересня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за №12942, згідно якого ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у здійсненні ним ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
виселити ОСОБА_5 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.3-5).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2004 року справу прийнято до провадження (т.1 а.с.1).
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснень заперечень до суду не подали, в судове засідання не з`явились. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2005 року позов задоволено (т.1 а.с.102).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2005 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2005 року залишено без змін (т.2 а.с.69-70).
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2005 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2005 року залишено без змін (т.2 а.с.130).
Ухвалою Верховного Суду України від 19 лютого 2009 року скаргу ОСОБА_5 задоволено частково; рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2005 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2005 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2007 року скасовано; справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції; скаргу ОСОБА_6 відхилено (т.2 а.с.197-199).
Ухвалою Верховного Суду України від 29 вересня 2009 року закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2005 року (т.2 а.с.235).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2010 року за заявою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (т.2 а.с.249).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено; ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2010 року залишено без змін (т.2 а.с.409-410).
17 серпня 2010 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , доповнивши позовні вимоги, просив:
визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. 13 вересня 2004 року, зареєстровану в реєстрі за №6036, видану від його ОСОБА_1 імені на ім`я ОСОБА_3 для продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззубою Н.А. 16 вересня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за №4397, згідно якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; 
витребувати від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з усіма проживаючими з ними особами з квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.287-290).
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 позов не визнали.
Відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_4 заперечень не подали.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року позов задоволено (т.4 а.с.65-66).
Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 04 вересня 2004 року по 29 вересня 2004 року перебував за межами України, довіреності на території України не видавав та не підписував, наміру на відчуження квартири не мав. Довіреність на ім`я ОСОБА_3 є недійсною, з огляду на що всі послідуючі правочини щодо спірної квартири є недійсними. Спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_1 поза його волею, тому підлягає витребуванню з володіння ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та поверненню ОСОБА_1 з виселенням з квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 разом з усіма проживаючими в цій квартирі особами.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення; рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року залишено без змін; поновлено виконання судових рішень (т.6 а.с.61-64).
18 липня 2019 року апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року подано ОСОБА_10 . 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року повернуто апелянту (т.6 а.с.87-90).
19 вересня 2019 року апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року подано ОСОБА_4 (т.6 а.с.95-101).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.6 а.с.95-101).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Позивач за подання позову сплатив судовий збір (державне мито) в розмірі 51,00 грн., в ході розгляду справи позовні вимоги доповнив, проте доплату судового збору не здійснив. Висновок суду про те, що позивач не мав наміру відчужувати квартиру, довіреності не видавав, тому довіреність та послідуючі правочини щодо квартири є недійсними, не відповідає дійсності. Суд відмовив у задоволенні клопотань інших учасників справи про витребування оригіналів довіреності, договорів купівлі-продажу, закордонного паспорту ОСОБА_1 з відмітками про виїзд/в`їзд, наявні в справі копії документів не є належними доказами. Позивач не довів відсутність наміру продати квартиру та не надав доказів недійсності оскаржуваних правочинів, що виключає витребування майна у набувача за договором. Суд не взяв до уваги, що у порушенні кримінальної справи по факту шахрайства відмовлено. Суд мав виходити з доктрини «плодів отруєного дерева», яка застосовується у практиці ЄСПЛ. 
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У відзиві на апеляційну скаргу представник в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує правильністю застосування судом норм матеріального права при ухваленні рішення. При зверненні до суду позивач сплатив державне мито у належному розмірі. Суд не обґрунтовував свої висновки на результатах розгляду кримінальної справи та винуватості відповідачів у шахрайстві. Проте, у кримінальній справі дійсно проводилась експертиза підпису ОСОБА_1 на довіреності, експертним дослідженням було встановлено, що підпис виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Висновок суду про те, що довіреність позивачем не видана, є правильним, відбулося незаконне заволодіння майном позивача, який не мав наміру та не вчиняв дій на продаж квартири. Засвідчені копії спірних правочинів наявні в матеріалах справи, такі були витребувані судом та, відповідно, надані нотаріусами. Справа вже переглядалася судами всіх інстанцій, які погодилися з тим, що право позивача порушене та підлягає захисту. Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить підстав для скасування рішення (т.6 а.с.210-213). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (т.6 а.с.176).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2020 року провадження в справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлої відповідача ОСОБА_5 (т.6 а.с.183-184).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2021 року провадження в справі поновлено (т.6 а.с.196).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до участі в справі в якості правонаступників померлої відповідача ОСОБА_5 (т.7 а.с.47-48).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України).
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконного, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст.387 ЦК України).
У розумінні положень статті 387 ЦК України вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння є віндикаційним позовом неволодіючого власника до володіючого невласника про витребування і повернення майна. Позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконним є володіння без відповідної правової підстави. Як незаконне володіння розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач).
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч.1 ст.388 ЦК України).
Норма частини 1 статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України. 
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України).
Правовідносини представництва виникають на підставі договору, видачі довіреності, вказівки закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених законодавством України.
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч.1 ст.244 ЦК України).
Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.3 ст.244 ЦК України).
У розумінні статті 244 ЦК України довіреність є одностороннім правочином, в якому висловлено волю однієї особи (довірителя), згода представника на видачу довіреності не потрібна, однак він має право відмовитися від виконання дій, на які його уповноважує доручення. 
13 вересня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №6036 Довіреність, згідно якої ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі усного договору уповноважив ОСОБА_3 продати на умовах і ціну за його розсудом належну йому на праві особистої приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 13 вересня 2007 року. Довіреність містить підпис та рукописний запис « ОСОБА_11 » (т.1 а.с.50-52). 
16 вересня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззубою Н.А. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №4397 Договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), який на підтвердження повноважень діяти від імені ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) надав Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. 13 вересня 2004 року за реєстровим №6036, та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), згідно якого ОСОБА_4 купила квартиру загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належала ОСОБА_1 на підставі Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 19 березня 1992 року за реєстровим №8-1914, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі №37 доп. на сторінці №112 за №653 (т.1 а.с.11-12, 29).
24 вересня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №12942 Договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), згідно якого ОСОБА_5 купила квартиру загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належала ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16 вересня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззубою Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4397, зареєстрованого КП «Одеська міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі №156 доп. на сторінці №66 за №653, реєстраційний номер 7453035 (т.1 а.с.8).
Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на перебування за межами України у період з 04 по 29 вересня 2004 року, заперечив уповноваження ним ОСОБА_3 продати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , квартира, та, відповідно, підписання ним 13 вересня 2004 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. довіреності для здійснення ОСОБА_3 повноважень від його імені на продаж квартири.
Суд першої інстанції встановив, що обставини, якими позивач обґрунтував недійсність довіреності, підтверджені паспортом громадянина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де наявною є відмітка про виїзд за межі України 04 вересня 2004 року та повернення 29 вересня 2004 року; неправильністю зазначення у довіреності реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) ОСОБА_1 « НОМЕР_1 » замість правильного « НОМЕР_5 », що присвоєний 09 серпня 1996 року; проведеною в рамках кримінального провадження почеркознавчою експертизою, якою встановлено виконання підпису в графі «Підпис» на Довіреності від 13 вересня 2004 року не ОСОБА_1 , а іншою особою, тощо.
В апеляційній скарзі відсутнє спростування встановлених судом обставин не видачі та не підписання ОСОБА_13 довіреності на представництво його інтересів ОСОБА_3 при продажі квартири. 
Дійсно, кримінальне провадження щодо незаконного заволодіння квартирою ОСОБА_12 не має вироку в силу не встановлення особа, яка вчинила злочин, проте проведена в справі почеркознавча експертиза доводить не підписання ОСОБА_13 довіреності, що була використана ОСОБА_3 при укладенні з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу квартири.
ОСОБА_4 купила квартиру 16 вересня 2004 року, а вже 24 вересня 2004 року продала квартиру ОСОБА_5 , переконливого мотивування таких дій апеляційна скарга не містить. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_14 не видавав довіреності ОСОБА_3 , а отже не продавав квартиру, що квартира вибула з його як власника володіння не з його волі, а іншим шляхом, а саме шляхом, який має ознаки злочину. Оскільки ОСОБА_5 набула квартиру за відплатним договором у ОСОБА_4 , яка не мала права на відчуження квартири, так як купила квартиру через ОСОБА_3 як особу, яка не представляла власника ОСОБА_12 , то неволодіючий власник квартири ОСОБА_14 вправі в порядку пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України витребувати квартиру у останнього набувача. 
Справа перебувала на розгляді судів апеляційної та касаційної інстанції за скаргами ОСОБА_5 , суди підтвердили законність рішення суду першої інстанції.
Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів, які б не були предметом попереднього перегляду судами чи які б впливали на законність оскаржуваного рішення.
На виконання визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів ОСОБА_4 не надала належним, допустимих, достовірних доказів, які б у сукупності дали змогу дійти висновку про відсутність обставин, якими позивач обґрунтував заявлені ним позовні вимоги.
Правові підстави для скасування рішення суду відсутні. 
Справа в провадженні суду першої інстанції з жовтня 2004 року, переглядалась судами різних інстанцій неодноразово; в чергове в провадженні суду апеляційної інстанції справа знаходиться з жовтня 2019 року, призначалась до розгляду на 28 травня 2020 року, 18 червня 2021 року, 18 листопада 2021 року, 17 лютого 2022 року, 30 червня 2022 року, 08 червня 2023 року, 03 серпня 2023 року, 07 грудня 2023 року, 21 березня 2024 року, 18 квітня 20214 року, 27 червня 2024 року, 24 жовтня 2924 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…». ОСОБА_4 як особа, яка подала апеляційну скаргу, жодного разу до суду апеляційної інстанції не з`явилась; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено. 

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в особі правонаступників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, виселення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова