Справа № 442/4831/22                                Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О. 
Провадження № 22-ц/811/2391/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       29 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
                       секретаря Матяш С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Федяєва Сергія Володимировича на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2022 року в складі судді Медведик Л.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
встановив:
У серпні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича, про визнання виконавчого напису №12383 від 28.05.2021 таким, що не підлягає виконанню.
Вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинив виконавчий напис №12383 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 29297,02 грн. Вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМ України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірність заборгованості та не встановлено, який строк минув з дня виникнення права вимоги, також не перевірено доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Просила позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2022 року позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12383, вчинений 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №008-13564-260413 від 26.04.2013 в розмірі 29297,02 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2022 року оскаржив представник ОСОБА_1 , який не був стороною у справі – адвокат Федяєв С.В., стверджує, що оскаржуване рішення прямо впливає на майнові права та інтереси його довірителя.
В апеляційній скарзі зазначає, що 01.07.2022 між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТзОВ «Компані Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО відповідно до якого всі права та обов`язки за договором №008-13564-260413 від 26.04.2013 укладеним ОСОБА_2 перейшли до ТзОВ «Компані Фінанс».
Крім цього, 01.07.2022 між ТзОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 01/07, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором №008-13564-260413 від 26.04.2013 укладеним ОСОБА_2 , на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 .
Таким чином, з 01.07.2022 належним кредитором за кредитним договором №008-13564-260413 від 26.04.2013 є ОСОБА_1 , саме він має право вимоги до ОСОБА_2 та є належним відповідачем у справі №442/4831/22.
Поряд з цим, суд не залучив до справи ОСОБА_1 , хоча саме він має право вимоги за спірним виконавчим написом.
Покликаючись на порушення норм процесуального права, як обов`язкову підставу для скасування судового рішення, зазначає, що оскаржуване рішення необхідно скасувати, оскільки таке ухвалено до неналежного відповідача.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 29 жовтня 2024 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з огляду на таке.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чиінтересів.
Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК Українисудоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса від 28.05.2021 виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Таким чином, з 22 лютого 2017 року чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних договорів, які не посвідчені нотаріально.
В свою чергу, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, однак укладений між банком та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
При вирішенні спору суд врахував правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 та постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17.
Також, суд зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання.
Таким чином, оскільки суду не надано доказів того, що виконавчий напис вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Крім цього, суд вирішив питання розподілу судових витрат.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.
Судом встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., вчиненим 28.05.2021 №12383, запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №008-13564-260413 від 26.04.2013, у розмірі 29297,02 грн. 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 свої доводи зводила до того, що зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням норм ЗУ «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», також приватним нотаріусом при вчиненні таких не перевірено безспірність заборгованості та не встановлено, який строк минув з дня виникнення права вимоги, не перевірено доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усуненння порушень, тому наявні підстави для визнання їх таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі – у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).
Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження №61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).
Як беззаперечно встановлено із матеріалів справи, 11.08.2022 звертаючись до суду із позовом про визнання виконавчого написа нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 визначила відповідачем ТзОВ «ФК «Кредит капітал».
В той час, як згідно договору від 01.07.2022 укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТзОВ «Компані Фінанс» про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО, всі права та обов`язки за договором №008-13564-260413 від 26.04.2013 укладеним ОСОБА_2 перейшли до ТзОВ «Компані Фінанс».
Крім цього, 01.07.2022 між ТзОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 01/07, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором №008-13564-260413 від 26.04.2013 укладеним ОСОБА_2 , на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
При цьому, у статті 517 Цивільного кодексу України не визначений виключний перелік документів, які засвідчують права, що передаються, а тому залежно від особливостей конкретних правовідносин таким документом може бути і сам договір, який підтверджує факт виникнення та існування зобов`язальних відносин.
Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 20.11.2013 (справа № 6-122 цс 13), виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 378 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Такий правовий висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181 цс 20.
Таким чином після укладення зазначених вище договорів, ОСОБА_1 набув статусу кредитора по відношенню, зокрема до позивача ОСОБА_2 .
Поряд з цим, вимоги до останнього ОСОБА_2 не заявляла.
В свою чергу, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивач ем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.  Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19).
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. 
Належним відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача та його правонаступник. 
Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Зазначене узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).
Як зазначалося вище, позовні вимоги про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, при цьому, поза увагою суду першої інстанції залишилося питання матеріального правонаступництва у спірних правовідносинах, оскільки суд не з`ясував хто має бути належним відповідачем у справі, не вирішив питання про залучення ОСОБА_1 до участі у цій справі як правонаступника ТзОВ «Компані фінанс», що призвело до виникнення негативних наслідків для останнього, без залучення та його участі у розгляді справи.
Зважаючи на те, що суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача, рішення суду необхідно скасувати, оскільки у такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й її процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчук В.І., про визнання виконавчого напису №12383 таким, що не підлягає виконанню, оскільки згідно такого вимоги за кредитним договором №008-13564-260413 від 26.04.2013 перейшли від ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ТзОВ «Компані Фінанс», а у подальшому до ОСОБА_1 .
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідні правові наслідки не призведуть до порушення прав позивача, оскільки остання вправі звернутися до суду з відповідними вимогами, визначивши належний суб`єктний склад спору, тобто до належного відповідача.
З врахуванням зазначеного та з метою уникнення будь якої преюдиції у майбутньому, колегія суддів не надає оцінки спірним правовідносинам по суті.
Згідно із ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивачки у дохід держави 1488,60 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федяєва Сергія Володимировича - задовольнити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2022 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчук Володимира Івановича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) гривень 60 копійок за розгляд апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2024 року.
Головуючий                                                  А.В. Ніткевич

Судді:                                                  С.М. Бойко

                                                                       С.М. Копняк