Ухвала
 
04 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 362/6358/20
провадження № 61-12058ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката Дулі Тетяни Володимирівни як представника ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з ОСОБА_4 в період з березня 2004 року до 13 березня 2020 року; визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 житловий будинок, загальною площею 109,9 кв. м, житловою площею 27,8 кв. м та земельну ділянку, площею 0,061 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна.
 
Васильківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 19 лютого        2024 року в задоволенні позову відмовив.
 
Київський апеляційний суд постановою від 04 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року - без змін.
 
28 серпня 2024 року адвокат Дуля Т. В. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2024 року (повний текст якої складено 29 липня 2024 року) у цій справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику необхідно було надати суду касаційної інстанції докази надсилання копії касаційної скарги та копій доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (шляхом надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, а у разі відсутності в інших учасників справи електронних кабінетів чи відсутності відомостей про наявність в інших учасників справи електронних кабінетів - у паперовій формі листом з описом вкладення); надати суду докази вартості спірного житлового будинку та земельної ділянки станом на дату подання позову до суду, та за подання касаційної скарги, з урахуванням вже сплаченого судового збору, у разі необхідності доплатити судовий збір за подання касаційної скарги, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
На виконання вимог вказаної ухвали адвокат Дуля Т. В. як представник ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду докази направлення копії скарги іншим учасникам справи, квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1 681,60 грн. А також надала копії висновків Центру нерухомості та оцінки «Актив Інвест» від 02 червня 2020 року про вартість майна та про експертну грошову оцінку земельної ділянки, з яких видно, що вартість житлового будинку загальною площею 109,9 кв. м, житловою площею 27,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 236 060,00 грн; вартість земельної ділянки площею 0,061 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 41 260,00 грн.
 
В касаційній скарзі адвокат Дуля Т. В. як представник ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду                від 04 липня 2024 року і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
Предметом спору у справі є: 1) встановлення факту проживання однією сім`єю;       2) визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Вартість 1/2 частини житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 118 030,00 грн. 
 
Вартість 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 20 630,00 грн.
 
Тобто, ціна позову у справі в частині вимог майнового характеру в загальному розмірі становить 138 660,00 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 80 = 242 240,00 грн). Справа № 362/6358/20 в частині вимог немайнового характеру (встановлення факту проживання однією сім`єю) є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну   та предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Зазначення у постанові апеляційного суду про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Дулі Тетяни Володимирівни як представника ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов