УХВАЛА
 
25 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 754/16919/17
 
провадження № 61-4859св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Багінським Андрієм Михайловичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року у складі судді Лісовської О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня                   2024 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Верланова С. М., Нежури В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року                                     у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , яке подане її                                     представником - адвокатом Багінським А. М., про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року                                  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня                     2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 79 960 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року - без змін.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Багінський А. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року, рішення Деснянського районного суду                      м. Києва від 04 травня 2023 року, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду                               від 31 січня 2024 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                    статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Багінський А. М. вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду                від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16, від 22 грудня 2018 року у справі               № 826/856/18, від 03 липня 2019 року у справі № 757/20995/15-ц та від 10 липня  2019 року у справі № 912/2391/16, що передбачено пунктом 1 частини другої                 статті 389 ЦПК України.
 
Також представник ОСОБА_1 - адвокат Багінський А. М. зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права,                                         що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи,           що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4                            частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, прохальна частина поданої касаційної скарги містить вимогу щодо скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення у справі посмертної               судово-психіатричної експертизи.
 
Відповідно до частини другої статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
 
Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення у справі експертизи окремому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Разом з тим, включення скарги на вказану ухвалу до касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року відповідає вимогам                     частини другої статті 406 ЦПК України.
 
Крім того, у вересні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції за її участю.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції                                 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно                          з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України cуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
 
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25).
 
Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду                                 у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).
 
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.
 
Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. 
 
Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів,                    в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
 
З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що  ОСОБА_1 вже надала аргументи у поданій нею касаційній скарзі щодо суті спору, вона розглядатиметься без виклику учасників справи.
 
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про розгляд справи в режимі відеоконференції за її участю слід відмовити, оскільки касаційний суд не знаходить для цього підстав і потреби у дачі пояснень немає.
 
Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи                                  в судовому засіданні з викликом сторін є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, зокрема, й у режимі відеоконференції.
 
Підстав для розгляду справи в судовому засіданні у режимі відеоконференції за участю  ОСОБА_1 немає, тому у задоволенні її клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції за його участю потрібно відмовити.
 
Ураховуючи, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії                 і складності справи, справу необхідно розглянути колегією у складі п`яти суддів.
 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про розгляд справи в режимі відеоконференції за її участю відмовити.
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів                            у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання                      і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

                                                                                              І. Ю. Гулейков

                                                                                              Д. Д. Луспеник