ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/7256/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                       15 липня 2024 року в адміністративній справі №160/7256/23 (головуючий суддя першої інстанції - Бухтіярова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Головнокомандуючого Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, (третя особа - Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання противоправними та скасування наказів, зобов`язання поновлення на посаді,-
          
В С Т А Н О В И В :
Позивач 10.04.2023 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних Сил України, Головнокомандувача Збройних Сил України,  (третя особа: Військова частина НОМЕР_2 ), в якому з урахуванням уточнень від 20.04.2023 року просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ №1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України про увільнення його від займаної посади в ВЧ НОМЕР_1 і призначення на посаду в ВЧ НОМЕР_2 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №243 від                             06 листопада 2022 року про виключення  його із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити його на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022року.
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення його на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Третього  апеляційного  адміністративного  суду  від 18.04.2024  року   прийнято  відмову ОСОБА_1  від  частини  позовних  вимог щодо  визнання протиправним  та  скасування  наказу Головнокомандуючого Збройних Сил України  від 03.10.2022  року №1367 про увільнення його від займаної посади в ВЧ НОМЕР_1 і призначення  його на посаду в ВЧ НОМЕР_2 та  в  цій  частині  закрито провадження  у  справі.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року залишено без змін.

29.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про перегляд судового рішення в адміністративній справі №160/7256/23 за нововиявленими обставинами, в частині позовних вимог стосовно відповідача -  ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 06.11.2022 року №243 про виключення його зі списків особового складу.
В обґрунтування заяви  зазначено, що оскаржуваний наказ ВЧ НОМЕР_1 №243 затверджений та підписаний 06.11.2022 року командиром ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 ..  З наказом  позивач ознайомлений 28.03.2023 року. Разом з тим, заявник вважає, що новопризначений командир ВЧ НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 не мав повноважень підписувати вказаний наказ, бо на дату підписання наказу  вибув з ВЧ НОМЕР_1 для  подальшого  проходження  служби у  ВЧ НОМЕР_2 . Та в даному випадку новопризначений командир ВЧ НОМЕР_1 майор ОСОБА_3 мав прибути до вказаної військової частини до 06.11.2022  року та  прийняти посаду  і справи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та прийняте нове судове рішення про задоволення вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що 04.05.2024 року ним були виявлені фактичні дані, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Вказані обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, які впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив  ухвалу  суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила таке. 
З тексту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                       12 жовтня 2023 року, яке  набрало  законної  сили 18.04.2024  року  вбачається  наступне.
11.01.2022 року на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 31.12.2021 року №355 по особовому складу командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято наказ №10 (по стройовій частині), яким лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника штабу ВЧ НОМЕР_1 , з 11.01.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і визнано таким, що з 11.01.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до п.1 Плану переміщення осіб офіцерського складу Збройних Сил України НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України до НОМЕР_6 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України, затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України 30.09.2022 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи сил підтримки штабу включено до списку кандидатів, які плануються до переміщення на посаду командира інженерно-саперного взводу механізованого батальйону НОМЕР_6 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України. Підстава включення в план переміщення: п.257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (зі змінами та доповненнями).
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №1367 (по особовому складу) відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовців згідно Плану переміщення, зокрема, ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено до ВЧ НОМЕР_2 командиром інженерно-саперного взводу механізованого батальйону.
В період з 07.10.2022 року по 21.10.2022 року   ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному СРЦ «Солоний лиман» с.Новотроїцьке у зв`язку з одержанням  поранення 21.09.2022 року.
06.11.2022 року командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято наказ №243 (по стройовій частині), згідно якого, зокрема, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи сил підтримки штабу ВЧ НОМЕР_1 , визнано таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби командиром інженерно-саперного взводу механізованого батальйону НОМЕР_6 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України; з 06.11.2022 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , з котлового забезпечення з 07.11.2022 року. Підставою  прийняття  вказаного  наказу  був  наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 року.
Відповідно до наказу т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.11.2022 року №98 старшого лейтенанта ОСОБА_1 допущено до тимчасового виконання за тимчасовою вакантною посадою командира взводу 51 резервної роти, який прибув із ВЧ НОМЕР_1 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення і визнано таким, що з 08.11.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Підстава: Витяг з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №1376, рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 08.11.2022 року, припис командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року б/н.
28.03.2023 року позивач отримав  витяг з наказу від 06.11.2022 року №243, про що складено акт. В цей же день ОСОБА_1 подано рапорт до командира ВЧ НОМЕР_1 , в якому позивач  виклав свої заперечення щодо наказу №243 від 06.11.2022 року та просив вжити відповідних заходів з недопущення виконання вказаного наказу, скасувати наказ та поновити його  на посаді у ВЧ НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилався на те, що оскаржуваний наказ ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 був підписаний командиром ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , який був переведений до ВЧ НОМЕР_2 , що зазначено в наказі Головнокомандувача Збройних Сил України №1367 від 03.10.2022 року. На думку заявника станом на 06.11.2022 року, виключно ОСОБА_4 мав повноваження командира на видання наказів.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Частиною першою статті 361 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно із частиною другою статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
При цьому, нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: 1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; 3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Разом з тим, не відноситься до підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами відповідно до частини четвертої статті 361 КАС України:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, процедура скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, проте він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.
Слід зауважити, що частиною шостою статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на момент вирішення справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одному учаснику судового процесу, є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення, проте наведені в заяві обставини, не є нововиявленими в силу частини четвертої статті 361 КАС України.
Зазначена ОСОБА_1 в заяві про перегляд судового рішення підстава для  скасування  спірного у справі №160/7256/23 наказу ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 (підписання  такого наказу неповноважною особою) не була підставою позову, а тому суд в силу частини 6 статті 361 КАС України не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Крім того, згідно тексту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 року  наказ ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 був прийнятий на виконання  наказу Головнокомандуючого Збройних Сил України від 03.10.2022 року №1367 в  особливий період відповідно до пунктів 82,257 Положення та законодавством не  передбачено дискреції військової частини щодо виконання наказу Головнокомандуючого Збройних Сил України.  
Як зазначалось  вище, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024  року прийнято відмову ОСОБА_1  від  частини  позовних  вимог щодо  визнання протиправним та скасування наказу Головнокомандуючого Збройних Сил України  від 03.10.2022  року №1367 про увільнення його від займаної посади в ВЧ НОМЕР_1 і призначення  його на посаду в ВЧ НОМЕР_2 та  в  цій  частині  закрито провадження  у  справі.
Тобто, підставою відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо   скасування наказу ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 слугувала наявність наказу Головнокомандуючого Збройних Сил України  від 03.10.2022  року №1367,  який є діючим та   не скасований.
Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в частині позовних вимог.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року в адміністративній справі №160/7256/23 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року в адміністративній справі №160/7256/23 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко