Дата документу 12.11.2024 Справа № 335/10519/18

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №335/10519/18                Головуючий у 1-й інстанції: Соляник А.В. 
 
Провадження № 22-ц/807/1952/24                 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 листопада 2024 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Кочеткової І.В., 	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який у листопаді 2018 року уточнила, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 липня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем у справі ОСОБА_1 . Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Оскільки відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, ОСОБА_2 вимушена була звернутися з даним позовом до суду.

На підставі викладеного просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку ( доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення повноліття сином. 

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмір 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2018 року та до досягнення повноліття сином. 

Стягнуто з  ОСОБА_1 в дохід держави 704,80 грн судового збору.
21 травня 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , подана останнім засобами поштового зв`язку 15 травня 2024 року, про перегляд вищезазначеного судового рішення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням, представник ОСОБА_1 , адвокат Іванісов Володимир Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги визначити аліменти у розмірі 1/4 частини доходів відповідача.

Апелянт вважає, що при ухвалені рішення, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що матеріально не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку ( доходу) щомісячно на утримання дитини та погоджується сплачувати аліменти в розмірі частини від заробітку ( доходу) щомісячно. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_2 отримала 09 жовтня 2024 року про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.118).
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач являється молодою, здоровою людиною працездатного віку, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, вважає розумним, справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/3 частині заробітку.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Судом встановлено, що 04 липня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який був зареєстрований у Комунарському районному у місті Запоріжжя відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 520 від 04 липня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого повторно 09 серпня 2018 року (а.с.4).

Від шлюбу подружжя має сина – ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації народжень у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 03 листопада 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 1245, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № НОМЕР_2 (а.с.5).

Позивач ОСОБА_2 проживає разом із дитиною. Як вбачається з позову, батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання сина.

ОСОБА_1 доказів на підтвердження наявності протилежних обставин не надав.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримати дитину визначаються за домовленістю між ними.. Рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпеччення гармонійного розвитку дитини ( ч. 2 ст. 182 СК України).
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Так на одну дитину розмір аліментів становить заробітку ( доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» ( на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1779 грн, від 6 років до 18 років, становить 2218 грн.

Законом України « Про державний бюджет України на 2024 рік установлено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років -2563 гривень, від 6 років до 18 років, становить 2196 гривень.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
       У даній справі встановлено, що спільна неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття.
Вказані висновки суду першої інстанції скаржником при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставляться.
З відомостей з державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів вбачається, що в період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2018 року заробітна плата ОСОБА_1 становить 12112, 60 грн ( а.с. 34).
Інших доказів, щодо заробітку (доходу) відповідача, матеріали справи не містять.
Згідно з даними Міністерства фінансів України, які є загальнодоступними, середній розмір заробітної плати для Запорізької області станом на 2024 рік становив 16500,00 грн.

Отже 1/4 частина заробітку складає 4125,00 грн, що майже відповідає прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законом.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку.
Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів, а відповідач погоджується на сплату аліментів в розмірі 1/4 частини його доходів, рішення суду слід змінити, визначивши аліменти в розмірі частини доходів відповідача.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення.
Аргументи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, тому підлягають задоволенню.
За правилами п. п. "в" п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1-3, 6 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Коли позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 

Відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням Закону країни «Про державний бюджет України на 2018 рік», судовий збір підлягав сплаті у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, витрати по сплаті судового збору слід визначити пропорційно задоволенню позову та апеляційної скарги. При цьому, колегія враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави був стягнутий судовий збір в розмірі 704,80 грн, позов задоволено на 75,75%, апеляційну скаргу задоволено повністю. Апелянтом сплачено при подачі апеляційної скарги 845,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №46812291 від 19.09.2024 року (а.с.96).

Враховуючи зазначене, відповідачу слід компенсувати 311, 92 грн ( 845,80-533, 88) судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича – задовольнити .

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року змінити в частині розміру стягнення аліментів з 1/3 частини на 1/4 частину заробітку ( усіх видів доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Розділ судових витрат змінити.

Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 311, 92 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 листопада 2024 року.

Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя
Подліянова Г.С.               Гончар М.С. Кочеткова І.В.