Дата документу 05.11.2024 Справа № 331/3371/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Єдиний унікальний № 331/3371/23 Головуючий в 1-й інстанції – Фісун Н.В.
Провадження №22-ц/807/1696/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року місто Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів:         Кухаря С.В.,
        Полякова О.З.,
секретар: Остащенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Штенгелов Олександр Володимирович, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року, повний текст якого складено 08 липня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.12.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «VOLKSWAGEN-TIGUAN», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно полісу №АР/2537875.
Відповідно до встановлених рішенням суду обставин пригоди водій ОСОБА_2 , 18.12.2021, керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN-TIGUAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним за кермом, не врахував дорожньої обстановки при зміні напрямку руху, не впевнився в безпеці перед перестроюванням на сусідню смугу для руху, не надав переваги в русі автомобілю «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , змусивши останнього різко змінити напрямок руху та здійснити наїзд на перешкоду, а саме бордюр та дорожні знаки, внаслідок чого сталось перекидання автомобіля та відрив колеса, яке пошкодило автомобіль «TOYOTA - PRIUS», під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушив п.2.3 (б), 10.1, 10.3. ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі «TOYOTA-PRIUS» та «AUDI-Q7» отримали механічні пошкодження,чим завдано матеріальних збитків.
Вказані обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18.11.2022 у справі про адміністративне правопорушення №331/238/22 та постановою Запорізького апеляційного суду від 27.04.2023 у справі про порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. В свою чергу, справу про адміністративне правопорушення №331/120/22 відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративних правопорушень. Так, зазначеною дорожньо-транспортною пригодою пошкоджено автомобіль «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданим ТСЦ 2348.
Пошкодженням автомобіля «AUDI - Q7» ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди. Відповідно до звіту №14/04/23 від 08.05.2023 про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, спричиненого власнику складає 767 585 гривень 70 копійок. Ринкова вартість транспортного засобу складає 767 585 гривень 70 копійок. Вартість транспортного засобу в пошкодженому стані (після ДТП) складає 215 517 гривень 30 копійок. За таких умов, відшкодуванню на корить ОСОБА_1 підлягає різниця вартості транспортного засобу «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 до дорожньо-транспортної пригоди та після неї, а саме: 767 585 гривень 70 копійок (ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження) - 215 517 гривень 30 копійок (вартість транспортного засобу у пошкодженому стані (після ДТП)) = 552 068 гривень 40 копійок. Також сума відшкодування зменшується на суму відшкодування, сплаченого страховою компанією у розмірі 130 000,00 грн.
ОСОБА_1 як власник транспортного засобу, якому спричинено механічних ушкоджень, 07.12.2022 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. На виконання вказаної заяви ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування (в межах лімітів полісу) ОСОБА_1 в розмірі 130 000, 00 грн. 
Отже, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, що завдана ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.12.2021, складає 422 068, 40 грн.
Окрім того, ОСОБА_2 також, зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку, що завданий позивачу внаслідок ДТП, у розмірі 4000, 00 грн.. 
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 422 068, 40 грн.; витрати, понесені ОСОБА_1 , у зв`язку із проведенням оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу за звітом №14/04/23 від 08.05.2023 у розмірі 4000, 00 грн. та судові витрати.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Штенгелова О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, посилався на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте, правовідносини, які були предметом розгляду у справі випливають з добровільного страхування цивільної відповідальності, а не з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування збитків, завданих водієм ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди 18.12.2021. При цьому, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило відшкодування збитків у розмірі 130 000, 00 грн. за договором обов`язкового страхування, проте, розмір майнової шкоди, завданої позивачу складає 552068, 40 грн.
Причиною невиплати ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» ОСОБА_1 страхового відшкодування збитків на підставі Договору добровільного страхування цивільної відповідальності № 251/21-ДГО/ЗП112 від 15.10.2021 є невиконання умов цього Договору ОСОБА_2 . При цьому, останній, в подальшому не обмежений у праві звернутися до суду з позовом до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про стягнення виплаченого відшкодування в порядку регресу та доводити поважність причин невиконання умов договору.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В засідання апеляційного суду відповідач і його представник адвокат Войтович Є.М. не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Суд визнав за можливе розглянути справу за їх відсутності. 
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, доводи адвоката Шенгелова О.В., який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до Договору про добровільне страхування № 251/21-ДГО/ЗП112, де страховиком є ПрАТ «СК «Арсенал страхування», цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована за договором про обов`язкове страхування, страхова сума за договором складає 500 000,00 грн. Тобто, сума матеріального збитку ОСОБА_2 внаслідок ДТП, перебуває в межах ліміту страхового відшкодування в розмірі 426 068,40 гривень, передбаченого вказаним Договором.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, коли згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача майнової шкоди, зазначивши, що позивач не заявляв клопотання про залучення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в якості відповідача.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 18.12.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «VOLKSWAGEN - TIGUAN», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача – ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», згідно полісу №АР/2537875.
Власником транспортного засобу «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданим ТСЦ 2348 (т.1 а.с.9).
Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1 а.с.10-12).
Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 27.04.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124, ч.1 ст.139 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.247 КУпАП за відсутності складу адміністративних правопорушень (т.1 а.с.13-16).
Пошкодженням автомобіля «AUDI - Q7» ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди. Відповідно до звіту №14/04/23 від 08.05.2023 року про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, спричиненого власнику складає 767 585, 70 грн. (т1 а.с.17-24).
Встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 як власник транспортного засобу 07.12.2022 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. На виконання вказаної заяви ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування (в межах лімітів полісу № АР/2537875) ОСОБА_1 в розмірі 130 000, 00 грн.
Відповідно Договору про добровільне страхування № 251/21-ДГО/ЗП112 від 15.10.2021, укладеним між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , страхова сума за договором складає 500 000,00 грн. (т.1 а.с.60).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.  Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підтвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою,  в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Підсумовуючи вищенаведене, слід зробити висновок про те, що у цій справі відповідач (винуватець ДТП) несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок ДТП у розмірі різниці між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика, визначеним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув та помилково визначив ліміт відповідальності страховика в цій справі відповідно до Договору про добровільне страхування № 251/21-ДГО/ЗП112 від 15.10.2021 року, укладеним між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_2 , а не згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Судом встановлено, що ринкова вартість автомобіля позивача «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП становила 767 585, 70 грн., вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 215 517, 30 грн., що підтверджується Звітом № 14/04/23 про оцінку розміру матеріального збитку, завданої власнику КТЗ, складеним на замовлення ОСОБА_1 (т.1 а.с. 17).
З матеріалів справи відомо, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , забезпечений транспортний засіб «VOLKSWAGEN-TIGUAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована згідно полісу № АР/2537875 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 15 жовтня 2021 року в ПрАТ «СК «Арсенал страхування», ліміт страхового відшкодування визначено в розмірі 130 000,00 грн. (т.1 а.с. 27, 97).
Сторонами не заперечується, що ПрАТ «СК «Арсенал страхування» перерахувало ОСОБА_1 визначену суму страхового відшкодування в розмірі 130 000, 00 грн.
Таким чином, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, що завдана ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 18.12.2021 року становить 422 068, 40 грн. (767585, 70 грн. - 215 517, 30 грн. - 130000, 00 грн.).
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не врахував вказані норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування статті 1194 ЦК України та відсутності обов`язку у ОСОБА_2 відшкодовувати завдану матеріальну шкоду внаслідок ДТП, якою є різниця між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за мінусом сплаченого страхового відшкодування, а саме 422 068, 40 грн.
Крім того, на замовлення ОСОБА_1 СОД-ФОП ОСОБА_4 складено Звіт № 14/04/23 від 08.05.2023 року про оцінку розміру матеріального збитку, завданої власнику КТЗ, об`єктом якого є транспортний засіб позивача «AUDI - Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 .
За складання вказаного звіту ОСОБА_1 здійснив оплату на рахунок ФОП ОСОБА_4 в розмірі 4000, 00 грн. (т.1 а.с. 25,26).
Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 4000, 00 грн.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 422 068, 40 грн. та витрати за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 4000, 00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Зважаючи на те, що апеляційну скаргу задоволено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 4260, 68 грн., а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 5113,00 грн., а всього 9373, 68 грн.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжі від 11 вересня 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Войтович Є.М. про розподіл судових витрат в цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000, 00 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Тобто додаткове рішення – це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, в разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року в цій справі та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, то додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжі від 11 вересня 2024 року необхідно скасувати, оскільки останнє не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Штенгелов Олександр Володимирович, задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2024 року та додаткове рішення від 11 вересня 2024 року в цій справі скасувати та прийняти постанову такого змісту.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 422 068, 40 грн. (чотириста двадцять дві тисячі шістдесят вісім гривень, 40 копійок) та витрати за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 4000, 00 грн. (чотири тисячі гривень, 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 9373, 68 грн. (дев`ять тисяч триста сімдесят три гривні, 68 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постави складено 06 листопада 2024 року.
Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар 

О.З. Поляков