П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/11535/21	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,
повний текст судового рішення
складено 05.08.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у справі  за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

          У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - ГУ ДПС) та просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення №130/14-29-13-05-18 про опис майна у податкову заставу від 10.09.2021 року, прийняте завідувачем Вознесенського сектору по роботі з податковим боргом ГУДПС Наконечним В.І. ;
- визнати протиправними дії податкового керуючого контролюючого органу Наконечного В.І. , призначеного наказом ГУДПС, у складанні акту опису майна №24/14-29-13-05-14 від 04.10.2021 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку фізичної особі-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість під час відображення операцій з ПП «Аркада ЛТД» за січень 2010 року, про що складено акт перевірки від 11.05.2010 року.
За результатами перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 26.05.2010 року №0005801702/0, яким за ФОП ОСОБА_1 визнано податкове зобов`язання у сумі 60362,38 грн.
Оскільки у ФОП ОСОБА_1 станом на дату нарахування рахувалася переплата по податку в сумі 942,78 грн, податковий борг становив 59419,60 грн.
25.11.2011 року було виставлено податкову вимогу №143, яка відповідно до корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» №5650110362822 була вручена ОСОБА_1 під підпис 01.12.2011 року.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.08.2012 року у справі №2а-1692/12-1470 стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області податковий борг у розмірі 59419,60 грн.
Також, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 року у справі №814/2400/14 стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь державного бюджету податкову заборгованість у сумі 641663,84 грн.
Постанова набрала законної сили 15.11.2014 року.
Згідно даних інтегрованих карток ITC «Податковий блок» станом на 10.09.2021 року за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг у розмірі 721165,97 грн.
10.09.2021 року Вознесенським сектором по роботі з податковим боргом, управління по роботі з податковим боргом ГУДПС винесено рішення №130/14-29-13-05-18 про опис майна позивача у податкову заставу. Рішення надане позивачу по особистий підпис 11.11.2021 року.
04.10.2021 року складено акт опису майна №24/14-29-13- 05-14, у якому, на підставі рішення від 10.09.2021 року №130/14-29-13-05-18, проведено опис майна позивача. Усього описано майна на загальну суму (балансову вартість) 721165,97 грн.
Акт отриманий позивачем 29.10.2021 року, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що рішення про опис майна у податкову заставу прийнято в рамках норм, передбачених ПК України.
Також суд зазначив, що акт опису майна не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, оскільки він лише фіксує відповідні обставини, на підставі зазначеного акту не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача. Отже, такий акт як і дії по його складенню не підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства та оскарження такого акту не підпадає під судову юрисдикцію взагалі.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Пунктами 88.1, 88.2 ст. 88 ПК України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Відповідно до п. 89.2 ст. 89 ПК України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
Згідно п. 89.6 ст.89 ПК України якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.
Пунктом 89.3 ст. 89 ПК України визначено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Аналогічні норми викладено у розділі ІІ Порядку застосування податкової застави податковими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року №586.
Судом встановлено, що на момент складання оскаржуваних акта та рішення позивач мав податковий борг у розмірі 721165,97 грн, що є більше ніж мінімально передбачено нормами ПК України для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу.
При цьому, докази погашення податкового боргу чи скасування рішень контролюючого органу, на підставі яких виник цей податковий борг, у матеріалах справи відсутні.
Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апелянта/позивача щодо припинення підприємницької діяльності враховуючи наступне.
Відповідно до п.65.10.4 ПК України, Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.
Згідно п.97.3 ПК України, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.
Відповідно до пп.4 6 п.11.18 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку обліку платників податків зборів» від 09.12.2011 року №1588, зняття обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків контролюючих органах здійснюється такому порядку:
- державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання;
- врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється порядку, визначеному Податковим кодексом України;
- після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись контролюючих органах як фізична особа платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.
Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки податків від провадження підприємницької діяльності, установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключено доходи від проведення підприємницької діяльності.
З вищенаведених правових норм вбачається, що припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання таких зобов`язань, тобто не звільняє від обов`язку погасити податковий борг, який виник за час здійснення підприємницької діяльності, оскільки у відповідності до пп.97.4.3 п.97.4 ст.97 ПК України особою відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа.
Тобто, у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання, в тому числі щодо погашення наявної заборгованості, не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.
Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що рішення про опис майна у податкову заставу прийнято в рамках норм передбачених ПК України.
Щодо частини позовних вимог про визнання протиправними дій по складнню акта опису майна, колегія суддів зазначає, що   акт опису майна лише фіксує певний перелік майна та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Складання акту опису по суті полягає у викладенні/відображенні на паперовому носії певної інформації, що є фактично технічним процесом створення документа та завершальною стадією виконання організаційно-технічних дій по завершенню створення документу.
Тобто, акт опису майна не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, оскільки він лише фіксує відповідні обставини, на підставі зазначеного акту не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача. 
Отже, такий акт як і дії по його складенню не підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства та оскарження такого акту не підпадає під судову юрисдикцію взагалі. У спірній ситуації належним способом захисту може бути визначено зобов`язання контролюючого органу виключити з державного реєстру відповідний запис щодо встановлення обтяження згідно з актом опису майна у податкову заставу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 560/495/19, від 20.08.2020 року у справі № 808/2726/16.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук