ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 755/1623/20
провадження № 51-3732 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                   ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12019100040007438, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Знам`янка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, раніше судимого за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2012 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, звільненого 02 березня 2017 року по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 296 
КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Строк відбування покарання  ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання, зараховано йому попереднє ув`язнення з 05 вересня до 
04 листопада 2019 року в строк відбуття покарання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року вирок місцевого суду залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 05.09.2019, приблизно о 23 год, перебуваючи в парковій зоні, що розташована навпроти будинку АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_8 та ігноруючи загальноприйняті в суспільстві правила поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно схватив за волосся та почав тягнути останню, нецензурно виражаючись на її адресу. В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які також перебували в даному парку, побігли на крик ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_7 відпустив останню та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, дістав ніж та тримаючи його в руках побіг за ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які в свою чергу кинулись тікати від нього. Наздогнавши ОСОБА_10 , ОСОБА_7 схопив її за волосся та приставивши ніж до горла потягнув до дерева, де вступив у статевий акт з ОСОБА_10 без згоди останньої.
Хуліганські дії ОСОБА_7 продовжувались упродовж близько 15 хвилин, відзначались особливою зухвалістю, явною неповагою до суспільства, порушенням громадського порядку.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи вказані доводи зазначає, що незважаючи на закриття судом кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 152 КК України, у зв`язку з заявленим потерпілою ОСОБА_10 клопотанням про відмову від приватного обвинувачення, вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні статевого акту із потерпілою без її згоди після погрози ножем, при цьому суд погодився з кримінально-правовою оцінкою прокурором зазначених дій обвинуваченого як хуліганських, а також у зміненому обвинувальному акті ОСОБА_10 вказана у статусі потерпілої. Доводи сторони захисту в цій частині були безпідставно залишені поза увагою судом апеляційної інстанції. 
Крім цього, під час апеляційного розгляду, сторона захисту заявляла клопотання про повторний допит свідків обвинувачення та потерпілої ОСОБА_10 , оскільки у матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б дали можливість встановити спрямованість умислу ОСОБА_7 на вчинення інкримінованих йому дій як хуліганських, та відмежувати їх від інших злочинів, зважаючи на первинне обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 152 КК України. 
Також ухвала апеляційного суду не містить відповіді на довід сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, у зв`язку з відмовою надати захиснику ОСОБА_6 , яка вступила у розгляд провадження після допиту потерпілої ОСОБА_10 та свідків обвинувачення, можливості ознайомитися із технічними записами судових засідань під час яких проводилися допити вказаних осіб, показання яких у подальшому було використано, як докази зміненого обвинувачення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримала. 
Прокурор просила частково задовольнити касаційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, при  цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, які не було встановлено в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Разом з тим, перевіряючи оскаржувані судові рішення на предмет їх відповідності вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як убачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду, після заявленого потерпілою ОСОБА_10 клопотання про відмову від підтримання приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 152 КК України та прийняття судом рішення про закриття провадження в цій частині, прокурором було уточнено обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України шляхом його зміни, копію зміненого обвинувального акта 10.01.2023 вручено обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_13 (т. 3 а. п. 1-7).
Під час чергового судового засідання, а саме 14.03.2023, до суду з`явилася адвокат ОСОБА_6 , яка на підставі договору про надання ОСОБА_7 правової допомоги від 13.03.2023 заявила клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та технічними записами судових засідань для підготовки захисту обвинуваченого. Протокольною ухвалою суду клопотання ОСОБА_6 задоволено частково, в частині ознайомлення з технічними записами судових засідань захиснику було відмовлено, а судовий розгляд відкладено для її ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 
(т. 3 а. п. 30, 35-36). 
Оскільки захисник ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася, на уточнююче запитання суду обвинувачений повідомив, що віднині його інтереси також представлятиме захисник ОСОБА_6 .  
Згідно з матеріалами кримінального провадження, з 14.03.2023 захисник 
ОСОБА_13 у судових засіданнях участі не приймала, тобто фактично захист обвинуваченого не здійснювала.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в частині ознайомлення її з технічними записами судових засідань в яких вона участі не приймала, при цьому докази сторони обвинувачення, а саме показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були отримані саме під час вказаних судових засідань та покладені в основу обвинувального вироку суду, що призвело до порушення реалізації права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, оскільки захисник була позбавлена можливості належним чином підготуватися до судових дебатів, в яких найбільшою мірою проявляється така загальна засада кримінального провадження, як змагальність сторін у доведенні перед судом переконливості їх правових позицій, що у свою чергу сприяє всебічному, повному та неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального провадження та постановленню законного й обґрунтованого рішення суду, про що обґрунтовано зазначено у касаційній скарзі.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції не забезпечив сторонам рівних умов для реалізації їх процесуальних прав, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
Вказані обставини свідчать про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливості судового розгляду, оскільки кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року, заява № 17748/91, п. 38), що, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, не узгоджується з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних прав щодо забезпечення права на справедливий суд.
Згідно з положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення поданої скарги без задоволення суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість судового рішення не має викликати сумнів. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 цього Кодексу завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
Натомість, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_7 за скаргою захисника ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався.  
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 наголошувала, зокрема, на порушенні місцевим судом права ОСОБА_7 на захист у зв`язку з відмовою надати їй, як захиснику, яка вступила у розгляд провадження лише 14.03.2023, можливість ознайомитися із технічними записами судових засідань, на яких вона присутньою не була, де були допитані потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_8 та 
ОСОБА_9 , оскільки їх показання були використані, як докази на підтвердження зміненого обвинувачення. 
Тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник наводила конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.
Як слідує з оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції, усупереч вимогам 
ст. 419 КПК України, при розгляді апеляційної скарги захисника, зазначив зміст вказаних доводів, проте відповіді на них не надав, не проаналізував їх та не мотивував свого рішення в цій частині.
Згідно з доктринальними положеннями кримінального процесуального закону при апеляційному перегляді у суду не виникає обов`язку досліджувати докази із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, отримані в суді першої інстанції. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд під час судового розгляду погодився з оцінкою доказів судом першої інстанції, а тому підстав для безпосереднього дослідження доказів не було. Таким чином, вказаний суд діяв у межах своїх повноважень та не допустив порушень норм кримінального процесуального закону, як на те посилається захисник.
З урахуванням викладеного, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до приписів ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника   ОСОБА_6 задовольнити частково. 
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.  
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                 ОСОБА_3