ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8282/24 Справа № 185/2481/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я. 
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилався на те, що має 25 років 11 місяців 15 днів загального стажу, з них 24 роки 9 місяців у шкідливих підземних умовах праці у відповідача. Позивач зазначає, працював на виробничо-структурних підрозділах відповідача з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах. 23 квітня 2016 року його було звільнено із займаної посади на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУкраїни, у зв”язку із невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров”я. За час роботи на підприємстві відповідача він отримав хронічне професійне захворювання. Пунктом 7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П- 4 від 19 липня 2016 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у нього професійних захворювань: хронічне осбструктивне професійне захворювання легенів першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої ст.), група “В”, легенева недостатність першого-другого ступеня; остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів дв. плечолопатковий періартроз (ПФ першого-другого ступеня), стійки больовий синдром, нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниження слуху). Пункт 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Згідно з п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 27 разів перевищує ГДК (фактичне значення 108,25 мг/м3, при допустимому - 4 мг/м3) по СанПін 4617-88 “ГДК шкідливих речовин у повітрі робочої зони. Важкість праці: робоча поза вимушена “колінно-ліктьова” впродовж 69% змінного часу прри нормі до 25% часу зміни, переходи пішки становили 8 км за зміну при нормі 8 км. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 4 дБА (84 дБА при нормі 80 дБА. Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №042531 від 06 вересня 2016 року позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, у тому числі: 20 % – дефартрози, 15 % – ХОЗЛ, 5 % - приглухуватість. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ “Український науково-дослідний інститут промислової медицини” від 12 грудня 2019 року, протокол № 2115, діагноз професійних захворювань та ступінь функціональних порушень ОСОБА_1 змінено на: хронічне обструктивне захворювання легенів другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легенів другої-третьої стадії), легенева недостатність третього ступеня, остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів, двосторонній плечолопатковий періартроз, стійкий больовий синдром, нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Довідкою МСЕК серії 12ААА №057299 від 09 січня 2020 року позивачу з визначенням третьої групи інвалідності повторно встановлено безстроково 60 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, у тому числі: 30% – ХОЗЛ, 20% – дефартрози, 10% – приглухуватість. Позивач зазначає, у зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематично необхідністю отримання медичної допомоги. Позивач вказує, що він постійно відчуває психічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті позивача є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища викликатють у нього переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач, вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворювання суму грошових коштів у розмірі 255 600 грн., без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120 000 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн 20 коп.
В апеляційній скарзі ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” просять рішення суду від 06 червня 2024 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 60 000 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно ст. 4 Закону України “Про охорону праці”, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).
За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.
Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).
У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 має 25 років 11 місяців 15 днів загального стажу, з них 24 роки 9 місяців у шкідливих підземних умовах праці у відповідача (а.с.17-19). 
Позивач працював на виробничо-структурних підрозділах відповідача з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах. 
23 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1  був звільнений на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України) (а.с.17-19).
За час роботи на підприємстві відповідача він отримав хронічне професійне захворювання. 
Пунктом 7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П- 4 від 19 липня 2016 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у нього професійних захворювань: хронічне осбструктивне професійне захворювання легенів першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої ст.), група “В”, легенева недостатність першого-другого ступеня; остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів дв. плечолопатковий періартроз (ПФ першого-другого ступеня), стійки больовий синдром, нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниження слуху) (а.с.11, 12). 
Пункт 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту (а.с.11, 12). 
Згідно з п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 27 разів перевищує ГДК (фактичне значення 108,25 мг/м3, при допустимому - 4 мг/м3) по СанПін 4617-88 “ГДК шкідливих речовин у повітрі робочої зони. Важкість праці: робоча поза вимушена “колінно-ліктьова” впродовж 69% змінного часу прри нормі до 25% часу зміни, переходи пішки становили 8 км за зміну при нормі 8 км. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 4 дБА (84 дБА при нормі 80 дБА (а.с.11, 12).
       Пунктом 19 вказаного акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: не встановлені (а.с.11, 12).
Згідно з довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №042531 від 06 вересня 2016 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, у тому числі: 20 % – дефартрози, 15 % – ХОЗЛ, 5 % - приглухуватість, без визначення групи інвалідності (а.с.33). 
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ “Український науково-дослідний інститут промислової медицини” від 12 грудня 2019 року, протокол № 2115, діагноз професійних захворювань та ступінь функціональних порушень ОСОБА_1 змінено на: хронічне обструктивне захворювання легенів другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легенів другої-третьої стадії), легенева недостатність третього ступеня, остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів, двосторонній плечолопатковий періартроз, стійкий больовий синдром, нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху) (а.с.28, 29).
Довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №057299 від 09 січня 2020 року позивачу з визначенням третьої групи інвалідності повторно встановлено безстроково 60 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, у тому числі: 30% – ХОЗЛ, 20% – дефартрози, 10% – приглухуватість (а.с.24). 
       Таким чином, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач  ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, має інвалідність третьої групи, втратив 60% за профзахворюваннями професійної працездатності, що порушило нормальні життєві зв`язки позивача, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отримання хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На теперішній період часу самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві”.
Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди відповідачем виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності – 06 вересня 2016 року.
Отже,  ОСОБА_1  спричинено моральну шкоду, встановлено трудове каліцтво у період перебування у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” 06 вересня 2016 року - дата встановлення висновком МСЕК непрацездатності у період роботи у відповідача, тобто до набрання чинності нової редакції ст.164.2.14 Податкового кодексу України.
Таким чином, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 120 000 грн. без відрахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів, та такий розмір буде достатнім та необхідним, врахувавши, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Доводи апеляційної скарги ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” про наявність підстав для зменшення  розміру відшкодування моральної шкоди до 60 000 грн. є необґрунтованими належними доказами у справі.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова