ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 жовтня 2024 року           справа №200/5605/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача – ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року по справі № 200/5605/21 (суддя І інстанції Циганенко А.І.) за клопотанням ОСОБА_2 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, встановлення нового строку для подання звіту, та звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в адміністративній справі №200/5605/21,-

                                                      УСТАНОВИВ:

02 липня 2024 року адвокат Меламед В., представник позивачки ОСОБА_2 , подав до суду клопотання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду від 03.11.2021, та встановлення нового строку для подання звіту, в якому просив надати відповідачу повторний 10-ти денний строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 по справі №200/5605/21; накласти на керівника головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_3 штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідальну за невиконання рішення суду від 03.11.2021 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2023 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 по справі №200/5605/21.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року по справі № 200/5605/21 клопотання представника позивачки адвоката Меламед В. залишено без задоволення. Прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі №200/5605/21.                                                                      
Не погодившись з таким рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у прийнятті звіту від 30.07.2024 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати у десятиденний строк новий звіт про виконання рішення від 03.11.2021 року та попередити керівника відповідача - ОСОБА_3 , про відповідальність за невиконання судового рішення.                                                                        
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що разом з зобов`язанням поновити пенсію позивачу, суд зобов`язав відповідача здійснити її виплату. Однак до звіту відповідач не надав доказів проведення виплати пенсії позивачки.                                                            
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.                                                                                           
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.                                         
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов наступного висновку.                     30 липня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області поданий звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в адміністративній справі № 200/5605/21.                                        
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року, а тому клопотання адвоката Меламед В., представника позивачки ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.                                                   З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.                                                                                                                                   
Зі звіту Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в адміністративній справі № 200/5605/21 вбачається наступне.                                                  
ОСОБА_4 поновлено нарахування та виплату пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії, починаючи з 01 червня 2014 року.                      
Головним управлінням виконано розрахунок суми пенсії ОСОБА_4 за період з 01.06.2014 по 31.07.2024 складає 219 920,99 грн.                                                   
Виплата пенсії буде проводитися у найближчий виплатний період шляхом включення до сформованої відомості на виплату місячного розміру пенсії на визначений ОСОБА_4 банківський рахунок відкритий АТ «Ощадбанк», поточний рахунок № НОМЕР_1 .                                                                                          
На теперішній час рішення суду не виконано в повному обсязі, оскільки кошти фактично не виплачені.                                                                                                     
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.                               
Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.                                                                                           У  рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).                               
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина “судового процесу” для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.                                                                                                               
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі “Горнсбі проти Греції” суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).                                         
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах “Бурдов проти Росії” від 07.05.2002, “Ромашов проти України” від 27.07.2004, “Шаренок проти України” від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.                                                                       
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі “Сокур проти України” (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі “Крищук проти України” (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).                                                                       
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.                                                                                 
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.                     За приписами частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.                                                                       
Слід зазначити, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.                                                                                                                                   
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.                                                                                                     
Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.                                                                                                                                   
У випадку ухилення боржника – суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.                     
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.                                                                                                     
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у  КАС України  спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового   рішення.                                                                                                               
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18.                                                                                                                         
Стаття 382 КАС України не регулює порядок застосування судового контролю таким чином, що процесуальна можливість зобов`язання подати звіт існує у суду тільки та виключно на стадії прийняття судового рішення, яким спір вирішується по суті заявлених позовних вимог, оскільки положення ч. 1 ст. 382 КАС України не встановлюють зазначеного обмеження. За змістом вказаної норми права обов`язок подати звіт про виконання судового рішення може встановити суд, який його ухвалив. Таке питання може бути вирішене судом одночасно з прийняттям рішення, так і після завершення розгляду справи.                                         
Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17 також не погодився із висновком про те, що ст. 382 КАС України регулює порядок застосування судового контролю таким чином, що процесуальна можливість зобов`язання подати звіт існує у суду тільки та виключно на стадії прийняття судового рішення, яким спір вирішується по суті заявлених позовних вимог. Верховний Суд зазначив, що законодавець у вказаній нормі процесуального кодексу фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.
З матеріалів справи вбачається, що станом на дату звернення представника позивача з клопотанням про встановлення судового контролю за судовим рішенням та розгляду заяви, рішення суду не було виконано в повному обсязі, оскільки кошти не сплачені. Зазначене підтверджується звітом пенсійного органу, а також поясненнями представника позивача наведеними в заяві.                                                                                                                         Суд звертає увагу, що можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.                                                                                                     При цьому, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях  суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.                                                   Однак, під час розгляду справи судом встановлено, що вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області дії були  спрямовані  на фактичне виконання судового рішення у справі № 200/5605/21.                                                   
В той же час, оскільки відповідач не надав доказів виконання рішення суду у повному обсязі, суд вважає за необхідне встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області новий строк подання звіту про виконання рішення суду в даній справі.                                                                                                                                   
В свою чергу, представником позивача заявлено клопотання про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення протягом 10 днів.                                         
Суд звертає увагу, що введення на території України воєнного стану є перешкодою для нормального функціонування підприємств, установ та організацій у звичайному режимі, отже, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати до суду першої інстанції звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року по справі № 200/5605/21 в повному обсязі протягом 30 днів з дня отримання даної ухвали.                     
Суд звертає увагу, що у випадку невиконання даної ухвали у строк, встановлений судом, суд з урахуванням ч.2 ст.382 КАС України може накласти на керівника  відповідача штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.                    Відповідно до положень ч.1  ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.                                                             
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу представника позивача – ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року по справі № 200/5605/21 – задовольнити частково.                                                                                                  Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року по справі № 200/5605/21 – скасувати.                                                                                                    
Прийняти нову постанову.                                                                                                    
У прийнятті звіту Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 липня 2024 року про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в адміністративній справі № 200/5605/21 – відмовити.                                                                                                                                          Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року по справі № 200/5605/21 в повному обсязі протягом 30 днів з дня отримання даної ухвали.                                
Повне судове рішення – 24 жовтня 2024 року.                                                             
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя                                                                                           А.А. Блохін

Судді:                                                                                                                Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                          І.В. Сіваченко