КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 357/12046/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12441/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
06 листопада 2024 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 тадержавного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марінченко Аліни Олексіївни на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2024 року у складі судді Бебешко М.М., 
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марінченко Аліни Олексіївни, боржник: ОСОБА_1 ,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся у суд із скаргою в якій просив визнати протиправними дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної Виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у справі № 357/12046/23; зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження по виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у справі № 357/12046/23.
 
Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року були вжиті заходи забезпечення позову та заборонено ОСОБА_1 здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 3220489500:02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. 
 
10 жовтня 2023 року на підставі вказаної ухвали головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної Виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Камінською А.К. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, яким заборонено божниці здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 3220489500:02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 .
 
Виконавче провадження № НОМЕР_1 було закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом винесення головним державним виконавцем відділу Камінською А.К. відповідної постанови від 08 листопада 2023 року.
 
17 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Камінської А.К. щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов`язання поновити порушене право скаржника. 
 
07 грудня 2023 року Білоцерківським міськрайонним судом постановлено ухвалу про відмову в задоволенні скарги через ненадання доказів невиконання ОСОБА_1 ухвали суду станом на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та роз`яснено право скаржника на повторне пред`явлення ухвали суду про забезпечення позову до примусового виконання. 
 
Також вказано, що боржниця в 2024 році не припиняла здійснювати активне будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці. Скаржником та його дружиною неодноразово здійснювалися виклики працівників поліції. 
 
24 квітня 2024 року ОСОБА_2 подав до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби заяву про виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 09 жовтня 2023 року, проте в ході зварення до відділу державної виконавчої служби 29 квітня 2024 року йому стало відомо про те, що 25 квітня 20224 року державним виконавцем відділу Марінченко А.О. було складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання на підставі п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України "про виконавче провадження" без прийняття до виконання. Вказані дії по поверненню виконавчого документа є протиправними так як ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року забезпечено позов шляхом заборони будівництва на спірній земельній ділянці, а державним виконавцем, незважаючи на порушення боржником заборони будівництва, не вживаються заходи до виконання вказаного рішення суду.
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2024 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити задоволенні скарги.
 
Вказано, що районний суд без належного повідомлення боржниці про день, час та місце судового засідання 03 травня 2024 року постановив оскаржувану ухвалу, що позбавило її права надати пояснення по справі й у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставною для її скасування.
 
Зазначено, що предмет примусового виконання рішення, а саме ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року про заборону ОСОБА_1 здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 3220489500:02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 відсутній, оскільки станом на день винесення постанови (08.11.2023) про закінчення виконавчого провадження спірний будинок був уже збудований, після чого введений в експлуатацію та зареєстрований як об`єкт цивільного права й 13 березня 2024 зареєстрований а праві власності за ОСОБА_1 .
 
Крім того звертає увагу на те, що скаржником не надано доказів, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалося саме ОСОБА_1 , оскільки вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , якому не заборонено здійснювати будівництво. При цьому вказує, що здійснювати інші роботи пов`язані з благоустроїм території їй не заборонялося.
 
В апеляційній скарзі державний виконавець Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марінченко А.О. вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 , а тому просить скасувати ухвалу суду й постановити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.
 
Вказує, що 08 листопада 2023 року на підставі вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження щодо ухвали суду від 09 жовтня 2023 року у зв`язку з її фактичним виконанням.
 
Зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження є правомірною не скасована під час оскарження ОСОБА_2 дій державного виконавця.
 
Звертає увагу суду, що на сьогоднішній день існує дві суперечливі між собою ухвали суду, які винесені суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешко М.М. за результатами скарг на дії державного виконавця при примусовому виконанні ухвали суду у справі № 357/12046/23 виданої 09 жовтня 2023 року про забезпечення позову та заборони ОСОБА_1 здійснювати будівництво житлового будинку, а саме: ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року та від 03 травня 2024 року.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки прийняття оскаржуваної ухвали ніяким чином не вплинуло на права боржниці, оскільки скарга була подана на дії державного виконавця, щодо протиправної відмови та повернення виконавчого документа без виконання.
 
Представник Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за його відсутності.
 
Заслухавши пояснення адвоката Коваленко Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 та його представника адвоката Коваль О.В., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає оскаржуване судове рішення  таким, що  підлягає скасуванню з огляду на наступне.
 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на наступне.
 
Так, ухвалюючи у справі судове рішення суд першої інстанції допустив порушення норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для обов`язкового скасування рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення у справі.
 
Згідно частин 6 і 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
 
За приписам п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
 
Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність учасника справи - ОСОБА_1 та належних доказів повідомлення її про розгляд скарги.
 
Відповідно до частини п`ятої статті  8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на  інформацію про дату, час та місце  розгляду своєї справи  або обмежений  у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
 
При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
З врахуванням викладеного апеляційна інстанція враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі "Лопушанський проти України" у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.
 
Розглянувши справу у відсутність боржниці, яка не була обізнана про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності учасників справи, що позбавило її висунути свої заперечення і доводи проти скарги, поданої ОСОБА_2 , а також призвело до неповного з`ясування дійсних обставин справи у зв`язку з чим вказане  судове рішення відповідно до положень п. 1 ч.1, п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті скарги.
 
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає апеляційні скарги такими, що підлягають задоволенню.
 
Зі справи убачається, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року були вжиті заходи забезпечення позову та заборонено ОСОБА_1 здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 3220489500:02:021:0377, площею 0,1137 га по АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі (а.с. 6-10).
 
12 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби Камінською А.К. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 (а.с. 41).
 
19 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Камінською А.К. накладено штраф на ОСОБА_1 за невиконання ухвали суду про заборону будівельних робіт (а.с. 43).
 
Вимогою виконавця, адресованою боржниці та стягувачу було повідомлено про обов`язковість бути присутнім при перевірці виконання рішення суду від 07 листопада 2023 року о 11 год  та повідомлено про наслідки невиконання даної вимоги (а.с. 45). 
 
07 листопада 2023 року головним державним виконавцем відділу Камінською А.К. складено акт про те, що 07 листопада 2023 року будівельні та ремонтні роботи по АДРЕСА_1 не проводяться (а.с. 46).
 
08 листопада 2023 року головним державним виконавцем відділу Камінською А.К. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 47).
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Камінської Альони Костянтинівни про визнання неправомірними дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження" (а.с. 11-17).
 
24 квітня 2024 року ОСОБА_2 подано заяву до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби про прийняття до виконання виконавчого документа ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 09 жовтня 2023 року щодо заборони будівництва ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с. 25).
 
Повідомлення державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби Марінченко А.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 25 квітня 2024 року, так як вказане виконавче провадженням було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 26).
 
Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати будівництво набрала законної сили та підлягає до виконання, проте порушується боржницею. Після винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, боржниця продовжила будівельні роботи всупереч дії ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 09 жовтня 2023 року.
 
Між тим апеляційна інстанція не погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.
 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України "Про виконавче провадження".
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
 
Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 314/738/15-ц, провадження № 61-22576св18).
 
За положеннями ст. 451 ЦПК України суд має пересвідчитися у тому, чи були оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність виконавця прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця чи ні, та чи було при цьому порушене право заявника, або не було порушено.
 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як диспозитивність.
 
Вказані правові норми, з одного боку, покладають на державного виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а з іншого боку - наділяють державного виконавця певними дискреційними повноваженнями щодо самостійного визначення видів і обсягу виконавчих та інших процесуальних дій, а також строків їх вчинення.
 
Суд при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим законом, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, тобто, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
 
Завдання цивільного судочинства при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.
 
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
 
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".
 
За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
 
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
 
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
 
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
 
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
 
Пункт 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року державним виконавцем 19 жовтня 2023 року при виїзді за адресою Київської області с. Шкарівка, вул. Дружби, 5 проводиться будівництво житлового будинку про що складено відповідний акт (а.с. 13).
 
19 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Камінською А.К. накладено штраф на ОСОБА_1 за невиконання ухвали суду про заборону будівельних робіт. Після чого направлено вимогу про обов`язковість бути присутнім при перевірці виконання рішення суду від 07 листопада 2023 року о 11 год.
 
07 листопада 2023 року державним виконавцем складено акт про те, що будівельні та ремонтні роботи по АДРЕСА_1 не проводяться та наступного дня виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку із фактичним виконанням ухвали суду.
 
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
 
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року в справі 202/1182/22 (провадження № 61-8190св22), зазначено, що: "статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.
 
Якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження»).
 
Убачається, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Камінської Альони Костянтинівни про визнання неправомірними дій та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження" (а.с. 11-17). 
 
Зазначена ухвала суду є чинною та не скасована.
 
При цьому підлягає врахуванню й наступне.
 
З долучених до апеляційної скарги доказів убачається, що   14 листопада 2023 року ТОВ «АРМОВІРБУД» було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу за АДРЕСА_2 (а.с. 79-81).
 
Відповідно до висновку  експерта за результатами проведення Українським незалежним інститутом судових експертиз» будівельно-технічної експертизи від 23.11.2023 № 304/11-2023 житловий будинок по АДРЕСА_1 на день його огляду - 16 листопада 2023 року незавершений будівництвом. Висновок містить інформацію про його розміри, відповідність даним будівельного паспорту, розташування по відношенню до  меж сусідньої земельної ділянки та інш.  (а.с. 83-93).
 
З даних долученої до справи декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Державною інспекцією архітектури та містобудування України № 1у101231201880 житловий будинок за АДРЕСА_1 введено в експлуатацію 01 грудня 2023 року (а.с.94-96).
 
13 березня 2024 року державним реєстратором Білоцерківської місткої ради Бурімською М.І. закінчений будівельний об`єкт - житловий будинок за АДРЕСА_1 було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 , про що свідчить інформація у долученому до справи витягу з  Державного реєстру речових прав (а.с. 97).
 
Таким чином,  житловий будинок завершено будівництвом й  у встановленому законом порядку його набуто у власність.
 
У відповідності  до вимог частини третьої статті 451 ЦПК України подана у цій справі скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця має бути відхилена, адже оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника рішеннями виконавця не було порушено.
 
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;   порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано усі обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому оскаржувана ухвала суду  підлягає скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марінченко Аліни Олексіївни  та ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2024 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.
 
 Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
 
Повне судове рішення складено 12 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: