РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року 
м. Рівне

Справа № 570/5254/23
Провадження № 22-ц/4815/1086/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:       
головуючого-судді - Шимківа С.С.,
суддів: -  Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи за первісним позовом: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог 
щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської 
міської ради,
учасники справи за зустрічним позовом: 
позивач -  ОСОБА_2 , 
відповідач                       -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником  ОСОБА_2  - адвокатом Сорокою Віталієм Григоровичем на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року (ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю.В.; повний текст рішення виготовлено 05 липня 2024 року) у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, -

       в с т а н о в и в :

02 жовтня 2023 року  ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Цісар Ірину Валентинівну, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області 03.06.2021 року у справі №570/757/21.
Від шлюбу вони з відповідачем мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання визначення місця проживання сина та участі батька у його житті судом не розглядалося, у зв`язку з тим, що між позивачкою та відповідачем була усна домовленість про те, що останній буде бачити його в будь-який зручний для них обох час.
Крім того, на той час сторони проживали у спільно побудованому будинку, який належить їм на праві спільної часткової власності в рівних долях.
Однак у подальшому через складнощі у взаємовідносинах, позивачка вирішила винайняти окреме житло, куди і переїхала з сином.
При цьому, станом на сьогодні вона не чинить жодних перешкод спілкуванню відповідача з дитиною. Він за своїм бажанням та за попередньою домовленістю з позивачкою забирає до себе сина, проводить з ним свій вільний час.
ОСОБА_2 є громадянином Австралії , отже може виїхати за межі України і забрати з собою сина, оскільки ще під час шлюбу він повідомив, що оформив в Австралії документи на право проживання там сина, а тому у неї є серйозні та обґрунтовані перестороги щодо цього.
Шляхом sms-листування, вона намагалася домовитися з відповідачем про добровільну його згоду щодо визначення місця проживання сина з нею, проте він на жодні домовленості з даного питання не пішов, а отже позов є превентивним заходом з її боку, адже в силу свого віку хлопчик більшість свого часу потребує материнської турботи та уваги.
Зазначені обставини стали причиною подачі цього позову до суду, оскільки вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання саме з нею.
Вказувала, що є дієздатною особою, любить сина, піклується про його фізичний та психологічний стан, спроможна в достатньому обсязі забезпечувати його потреби. Вона працює перукарем, її доходів вистачає на нормальне життя. 
Просила суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю: ОСОБА_1 .
13 листопада 2023 року ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Сороку Віталія Григоровича, звернувся до Рівненського районного суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.
Позов обґрунтовував тим, що до моменту подання ОСОБА_1 позову між нею та ОСОБА_2 були фактично відсутні будь-які спори щодо визначення місця проживання їхньої спільної дитини. Сторонам вдавалося досягати домовленостей стосовно часу та періодичності проживання їхньої дитини як з матір`ю, так і з батьком. Однак із поданням ОСОБА_1 даного позову ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду із зустрічним позовом.
Вважав, що визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 саме з батьком відповідатиме інтересам дитини, оскільки він має достатню кількість грошових заощаджень, які дозволяють йому у повній мірі утримувати дитину та забезпечувати її усім необхідним (продуктами харчування, одягом, іграшками, книгами, вітамінами, ліками, послугами освітніх установ) та дозволятимуть робити це в майбутньому.
ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження наявності в неї самостійних доходів до позову не додала (як і доказів виконання нею батьківських обов`язків щодо дитини). Навіть якщо вона отримує певні доходи від діяльності перукаря, цих доходів очевидно не вистачатиме для утримання дитини, оскільки вона обтяжена необхідністю нести інші суттєві витрати, в тому числі: сплачувати щомісячну орендну плату згідно договору оренди квартири від 12.08.2023 р. у розмірі 7000 грн., сплачувати усі комунальні послуги по даній квартирі; нести витрати на навчання неповнолітнього сина від першого шлюбу ОСОБА_8 , який наразі навчається у ВНЗ в м. Хмельницькому.
ОСОБА_2 створює своїй дитині умови виховання та розвитку. Ним забезпечується та оплачується навчання сина в Центрі Розвитку Дитини "Baby garden club".
Він проживає у власному будинку, загальною площею 282,5 м.кв., (житловою площею 101,2 к.в.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0895 га, в якому створено усі найкращі умови для проживання неповнолітнього сина (облаштована для дитини кімната, просторе подвір`я з дитячим майданчиком та садком).
ОСОБА_2 є фінансово-забезпеченою людиною, не має необхідності працювати на умовах трудового найму, відтак має достатньо вільного часу, щоб виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
З іншого боку ОСОБА_1 на постійній основі працює перукарем, відповідно більшість часу витрачає на роботу, а відтак не може повноцінно доглядати за 5-річною дитиною. 
ОСОБА_1 належним чином не виконує батьківські обов`язки щодо сина ОСОБА_3 , що підтверджується листом Служби у справах дітей Корнинської сільської ради №98/01-13/23 від 05.07.2023 р. та заявою ОСОБА_2 від 19.06.2023 р. 
ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства у справі №570/3378/23. Відтак акти її аморальної поведінки можуть зашкодити розвитку дитини, що в силу вимог ч.2 ст.161 СК України виключає для суду можливість передати дитину для проживання із відповідачкою.
Просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 . 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено. 
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858,88 грн.
Рішення мотивовано тим, що враховуючи інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, задоволення позовних вимог за первісним позовом буде сприяти гармонійному психологічному розвитку малолітньої дитини і не вплине на реалізацію батьком його прав на участь у вихованні сина.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Сорока В.Г. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні висновку щодо доцільності визначення місця проживання з матір`ю, органом опіки та піклування здійснено однобічне вибіркове дослідження наявних матеріалів. При цьому, матеріали, що свідчили на користь матері дитини органом опіки брались до уваги, а матеріали, які свідчили на користь батька дитини, не приймалися до уваги, та фактично були проігноровані.
Судом першої інстанції не враховано та залишено поза увагою неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо сина, що підтверджується листом Служби у справах дітей Корнинської сільської ради №98/01 -13/23 від 05.07.2023 року та заявою ОСОБА_2 від 19.06.2023 року. 
З даних документів вбачається, що відповідачка готова нехтувати інтересам дитини в інтересах третіх осіб.
Судом першої інстанції залишено поза увагою істотні обставини, які вказують на те, що батько дитини зможе забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини та створить для неї кращі умови для її морального, духовного та фізичного розвитку, а саме той факт, що ОСОБА_2 є фінансово забезпеченою людиною (докази чого містяться в матеріалах справи). 
Він не має необхідності працювати на умовах трудового найму, відтак має достатньо вільного часу, щоб виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. 
В той час як, ОСОБА_1 на постійній основі працює перукарем, відповідно більшість часу витрачає на роботу, а відтак не може повноцінно доглядати за 6-річною дитиною. 
ОСОБА_2 створює дитині умови для виховання та розвитку. Ним забезпечується та оплачується навчання сина.
ОСОБА_1 наразі проживає в орендованому житлі (однокімнатна квартира, загальною площею 31,0 м.кв.) разом із співмешканцем та неповнолітнім сином. 
Судом не з`ясовано реальні мотиви подачі ОСОБА_1  позову, а саме чи керувалась позивачка при подачі позову виключно інтересами дитини, чи іншими особистими мотивами, оскільки до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, жодних конфліктів та спору між батьками не існувало. 
Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .
26 вересня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, у якій просить розгляд справи проводити без їх участі, апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія  НОМЕР_1  від 24.05.2018 року (а.с. 10, зворот).
Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2021 року розірвано шлюб, укладений між  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 04.01.2019 р (а.с. 10-11).
Згідно Свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , виданого 28.12.2021 р., прізвище позивачки після державної реєстрації зміни імені змінено із " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 " (актовий запис №131, серія НОМЕР_2 ) (а.с. 10, зворот).
Як вбачається із матеріалів справи, станом на дату звернення до суду з позовом дитина сторін проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою:  АДРЕСА_2 .
Вищевказане житло ОСОБА_1 орендує на підставі договору оренди приміщення від 12.08.2023 року (а.с. 20-21).
Із засвідченої копії дубліката договору купівлі-продажу від 08.11.2017 р., 11.11.2022 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу в порядку заміщення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Олинця В.П. за порядковим номером 154 у журналі реєстрації фактів заміщення видано дублікати, вбачається що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 належить на праві власності в рівних частках, тобто по частці кожному житловий будинок, садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0895 га к.н.5624685900:02:005:0259, договір купівлі-продажу якої посвідчується одночасно з даним договором. 
У вищевказаному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0895 га к.н.5624685900:02:005:0259 проживає відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 , а також за цією адресою зареєстрований син сторін ОСОБА_3 (а.с. 9, зворот).
Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю - ОСОБА_1 , позивачка обґрунтовувала заявлені позовні вимоги тим, що батько дитини - ОСОБА_2 є громадянином Австралії та має можливість самовільно вивезти дитину на постійне проживання до Австралії.
В свою чергу ОСОБА_2 , звернувшись до суду із зустрічним позовом, обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що визначення місця проживання дитини разом із ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.
За положеннями статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.
Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Як вказано у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справа № 241/47/19 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 лютого 2024 року № 08-288  ОСОБА_3 спостерігається у лікаря ОСОБА_16 , у приватному підприємстві "Медичні довідки 18". Відповідно до довідки вбачається, що за станом здоров`я дитини слідкує мама. На прийом до лікаря в більшості приходить з хлопчиком мама. Якщо приходить на прийом тато, то з листом від мами про стан дитини.
Мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із сином ОСОБА_3 проживають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що квартира повністю вмебльована з усіма комунальними зручностями. За вказаною адресою створені умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Під час обстеження умов проживання був присутній малолітній ОСОБА_3 . Під час бесіди дитина поводила себе сором`язливо, показував свої улюблені іграшки, постійно проявляв прихильність до мами, тримав її за руку і не хотів відпускати. Хлопчик розповів, що проживає разом із мамою, показав де він спить. На запитання чи хоче піти в гості до тата ОСОБА_3 відповів що ні.
Відповідно до інформації Рівненського міського центр соціальних служб Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради вбачається, що за результатами оцінювання потреб сім`ї ОСОБА_1 складні життєві обставини в сім`ї відсутні.
За інформацією Корнинської сільської ради встановлено, що згідно з актом обстеження умов проживання від 28 грудня 2023 року за адресою проживання ОСОБА_2 наявні усі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Це приватний будинок з усіма комунальними зручностями. Під час бесіди ОСОБА_2 зазначив, що мати дитини ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 зареєстровані у приватному будинку, але фактично проживають у орендованій квартирі в м. Рівне. ОСОБА_3 регулярно буває в нього вдома на вихідні дні та протягом тижня, він часто забирає дитину з садочка.
Відповідно до інформації Корнинської сільської ради встановлено, що за результатами оцінювання потреб сім`ї ОСОБА_2 складні життєві обставини в сім`ї відсутні.
Питання про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненької міської ради 25.01.2024 р. На засіданні комісії були присутні батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Заслухавши їх пояснення, врахувавши матеріли справи, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 102-104).
Згідно довідки вих.№2 від 16.11.2023 року, виданої керівником дитячого центру розвитку ОСОБА_21 , ОСОБА_3 , 2018 р.н., відвідує центр розвитку дитини, садок "Baby garden club" з 01.09.2022 р. ОСОБА_1 забезпечує відвідування її сином ОСОБА_3 Центру розвитку дитини "Baby garden club": щоранку привозить та відвозить дитину. ОСОБА_1 - інтелігентна, спокійна, впевнена у собі жінка. Вона активно займається вихованням дитини, стежить за успіхами ОСОБА_3 . Регулярно цікавиться успішністю надання освітньо-виховних послуг щодо її сина, станом догляду за ним, організацією його довкілля та харчування. Активно допомагає дитині з заняттями, відвідує всі святкові заходи її сина, батьківські збори, виконує функцію моральної підтримки. Під час перебування в центрі розвитку проявляє ніжність та турботу по відношенню до дитини. ОСОБА_3 у свою чергу проявляє цілковиту особисту прихильність до мами, звертається до неї з ніжністю і любов`ю. Дитина завжди охайна, життєрадісна і приходить до центру розвитку у чудовому настрої. ОСОБА_1 дотримується демократичного стилю у спілкуванні і вихованні ОСОБА_3 (а.с. 85). 
Відповідно до довідки вих.№2 від 02.08.2023 року, виданої керівником дитячого центру розвитку ОСОБА_21 , ОСОБА_2 забезпечує відвідування його сином ОСОБА_3 Центру розвитку дитини "Baby garden club". Він також забезпечує доїзд дитини до закладу та здійснює оплату за навчальні послуги згідно договору від липня 2023 р. ОСОБА_2 цікавиться успішністю надання освітньо-виховних послуг щодо його сина, станом догляду та організацією довкілля (а.с. 50).
З матеріалів справи вбачається, що обоє батьків належно ставляться до батьківських обов`язків, створили умови для проживання, виховання і розвитку малолітнього сина ОСОБА_3 , дитина доглянута і матеріально забезпечена.
Принцип забезпечення права дитини на гармонійний розвиток та належне виховання превалює над принципом рівності прав батьків щодо дитини, тому при вирішені спору щодо місця проживання дитини насамперед ураховуються інтереси дитини.
За встановлених обставин, враховуючи малий вік ОСОБА_3 і його емоційну прихильність до матері, з якою після розлучення батьків він продовжив проживати, сталі соціальні зв`язки дитини в родині матері, її психологічний стан, суд першої інстанції правильно застосували до спірних правовідносин положення статей 141, 161 СК України і обґрунтовано визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки це сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зростанню дитини в турботі та материнській любові.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 має перевагу у визначенні місця проживання дитини, оскільки є більш фінансово забезпеченим ніж мати дитини, яка проживає в орендованому житлі, а її джерело доходів нестабільне є неспроможними, оскільки судом при визначенні місця проживання дитини, перш за все, беруться до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з ник, вік дитини, з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Натомість матеріально-побутове забезпечення батьків судами враховується, але не є визначальним.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові КЦС від 14 листопада 2018 року у справі № 463/3301/16-ц (провадження № 61-30050св18) у постанові КЦС ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 219/11516/17, у постанові КЦС ВС від 2 грудня 2020 року у справі № 305/1707/18, у постанові КЦС ВС від 24 квітня 2019 року у справі № 520/13963/17.
Доводи апеляційної скарги про не врахування органом опіки та піклування при підготовці відповідного висновку, факту притягнення матері дитини до адміністративної відповідальності не заслуговують на увагу.
Як вбачається з постанови Рівненського районного суду від 29 серпня 2023 року у справі № 570/3378/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, її було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з конфліктом, який виник між нею та ОСОБА_2 . 
Вчинення ОСОБА_1 будь-яких неправомірних дій щодо сина ОСОБА_3 ОСОБА_2 не доведено.
У даній справі не встановлено фактів жорстокого поводження матері ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3 , як і того, що середовище в якому вони проживають є особливо непридатним або неблагополучним.
З обставин справ вбачається, що бажання ОСОБА_3 проживати з матір`ю відповідає інтересам дитини, оскільки судом не встановлено наявності обставин, які можуть негативно вплинути на виховання матір`ю дитини, як то, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, жорстоке поводження з дитиною, тощо. Навпаки, вбачається належне виконання матір`ю батьківських обов`язків, дбайливе та турботливе ставлення до дитини.
За таких обставин, виходячи із закріплених у міжнародному та національному законодавстві принципів пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .
Апеляційний суд наголошує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливає на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником  ОСОБА_2  - адвокатом Сорокою Віталієм Григоровичем залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2024 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                Боймиструк С.В.

                Хилевич С.В.