ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 
03 грудня 2024 року      
м. Харків
справа № 638/6677/23
провадження № 22-ц/818/2372/24
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П. ,

за участю секретаря судового засідання: Волобуєва О.О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Мегабанк», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року у складі судді Смирнова В.А., -
В С Т А Н О В И В :
У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 38,8 кв.м (далі по тексту - Квартира)
В обґрунтування позову  ОСОБА_1 зазначив, що 20 березня 2019 року між ним та Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за номером 71, до якого в наступному були укладені додаткові угоди про внесення зміни №1 від 16 вересня 2019 року та №2 від 29 квітня 2020 року ( надалі по тексту Договір). Відповідно до п. 2.1. Договору АТ «МЕГАБАНК» передав у власність ОСОБА_1 Квартиру, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість відповідно до п.2.2. цього Договору, що складатиме 2606340, 00 грн з метою в подальшому укласти договір купівлі – продажу Квартири. На виконання до п.2.3. Договору ОСОБА_1 перераховував або вносив на рахунок АТ «МЕГАБАНК» № НОМЕР_1 грошові кошти (авансові платежі), з встановленим договорами графіком платежів, що входять в оплату Квартири по Основному договору. Відповідно до п.п. 4.1.3. Договору квартира була передана у користування Позивачу одразу ж після його укладення. Крім цього, позивач зобов`язався нести відповідальність по утриманню Квартири (оплаті належних комунальних платежів), а також відповідати за належний стан квартири та нести ризик її випадкової загибелі або пошкодження ( п. 5.1.5. Договору). Наведені умови укладеного Договору, а також загальне його тлумачення свідчать про фактичний намір сторін на укладення сторонами саме договору купівлі-продажу квартири. Зазначене підтверджується як змістом самого Договору в якому сторонами визначені та узгоджені всі істотні умови договору купівлі-продажу Квартири і сума, що дорівнює загальній вартості Квартири за Основним договором так і подальшою поведінкою сторін Договору. Станом на дату подачі позову Позивачем за Договором оплачена вартість Квартири у 2 352 950,00 грн, решту суми він мав сплатити до 30.04.2022 ( п.2.3. Договору). Проте у зв`язку з початком війни та ліквідацією Банку, позивач був позбавлений можливості виконати зазначений обов`язок належним чином. Для з`ясування реквізитів рахунку АТ « Мегабанк», позивач 14.04.2023 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ « Мегабанк» Ірину Білу з проханням підтвердити розмір залишку платежів за Договором, оскільки він був виконаний лише за його особистим розрахунком і дорівнював 253 390 грн, та повідомити йому реквізити рахунку АТ « Мегабанк» на який він може перерахувати грошові кошти за Договором і про дату час та місце оформлення за ним права власності на Квартиру. Проте відповіді на зазначений лист позивач не отримав, що змусило його звернутися до суду з дійсним позовом. 

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року позов  задоволено. Визнано ОСОБА_1  власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 38,8 кв.м. Стягнуто з Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 13420 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладений між сторонами у справі Договір за своєю природою не є попереднім договором, а є договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу. ОСОБА_1 виконані умови Договору щодо оплати вартості Квартири, тому останній набув на неї право власності та має право зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з моменту повної оплати Квартири.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Мегабанк» просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд не дав належної оцінки, тому що ОСОБА_1 умови Договору щодо внесення грошових коштів у визначеному в Договорі розмірі та строки не виконав. З 30 квітня 2022 року за Договором рахувалась прострочена заборгованість у розмірі 253 390 грн , що є підставою для розірвання Договору в односторонньому порядку та повернення ОСОБА_1 сплачених за Договором грошових коштів, з утриманням Банком встановленого Договором штрафу. 24.04.2023 позивач звернувся до Банку з проханням повідомити реквізити для здійснення платежу за Договором та зареєструвати за ним право власності на Квартиру на що йому було надано відповідь про існування підстав для розірвання Договору у зв`язку із допущеними позивачем порушеннями строку внесення платежів за Договором. Як наслідок одностороннього розірвання Договору сплачені позивачем за Договором грошові суми були перераховані Банком на його рахунок в АТ « Мегабанк», а Квартира включена до ліквідаційної маси неплатоспроможного банку, тому підлягає реалізації виключно у спосіб визначений Законом України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином суд не правильно встановив характер спірних правовідносин , здійснив помилкове тлумачення попереднього договору та безпідставно визнав за позивачем право власності на Квартиру. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Посилався на те, що наведені апелянтом доводи висновків суду не спростовують. Суд правильно встановив характер спірних правовідносин, оскільки надані позивачем докази свідчать, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі – продажу Квартири, а не попередній договір та обґрунтовано застосував до них правові норми, що регулюють договір купівлі – продажу нерухомого майна. Позивач як сторона зазначеного договору діяв добросовісно, в той час як відповідач, станом на час здійснення останнього платежу зупинив свою діяльність, внаслідок визнання його неплатоспроможним, номер рахунку на який останній міг здійснити останній платіж за Договором не повідомив, хоча він звертався до Банку з таким проханням. Зазначене свідчить про прострочення кредитора та за змістом правових норм , що регулюють договір купівлі – продажу не може бути підставою для односторонньої відмови від цього договору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі неповної оплати за договором, Банк вправі вимагати лише повної оплати товару та сплати процентів за користування грошима. Твердження апелянта про повернення отриманих за Договором грошей на рахунок позивача не відповідає дійсності, оскільки наведений в апеляційній скарзі рахунок позивачем не відкривався і за своїм призначенням є транзитним , а не розрахунковим рахунком. Позивач не може використовувати цей рахунок для розрахунків та зняття коштів готівкою та відповідно доступу до нібито повернутих йому коштів не має.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судовим розглядом встановлено, що 20 березня 2019 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кернес Я.А. та зареєстрований в реєстрі за номером 71 ( надалі Договір ( т.1 а.с. 11)).
В наступному сторони уклали Договір про внесення змін №1 Договору до попереднього договору від 16 вересня 2019 року ( т.1 а.с. 15 - 16) та Договір про внесення змін №2 до попереднього договору від 29 квітня 2020 року ( т.1 а.с.17). 
Відповідно до п. 1 Договору від 20.03.2019 сторони зобов`язалися у майбутньому, в строк обумовлений п. 2.3 Договору – не пізніше 30 квітня 2022 року, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 38,8 кв.м, (далі по тексту Квартира), на умовах і в порядку визначених цим Договором.
Відповідно до п. 2.1. Договору АТ «МЕГАБАНК» передає у власність ОСОБА_1 . Квартиру, а ОСОБА_1 зобов`язується її прийняти та сплатити АТ «МЕГАБАНК» її вартість відповідно до п.2.2. цього Договору.
Згідно п. 2.2. Договору загальна ціна предмету договору складатиме 2606340, 00 ( два мільйони шістсот шість тисяч триста сорок ) гривень.
За змістом до п.2.3. Договору ОСОБА_1 в забезпечення своїх обов`язків з купівлі квартири, перераховує або вносить на рахунок АТ «МЕГАБАНК» № НОМЕР_1 відкритий в АТ «МЕГАБАНК», грошові кошти (авансові платежі), з встановленим договорами графіком платежів. Сума грошових коштів, які будуть сплачені, згідно цих Договорів входять в оплату Квартири по Основному договору.
Відповідно до п.п. 4.1.3. Договору квартира передається у користування Позивачу одразу ж після укладення цього Попереднього договору.
Згідно з п. 5.1.5. Договору з моменту підписання цього Договору, Позивач зобов?язується нести відповідальність по утриманню квартири (оплаті належних комунальних платежів), а також відповідати за належний стан квартири. Ризик випадкової загибелі або пошкодження квартири несе Позивач з моменту підписання цього Договору. З моменту підписання цього Договору АТ «Мегабанк» не несе відповідальність за технічний стан квартири.
Відповідно до п. 6 Договору Сторона 1 має право розірвати Попередній договір в односторонньому порядку в разі невиконання або неналежного виконання Стороною зобов`язань за цим Попереднім договором, зокрема порушення строків сплати грошових сум відповідно до п. 2.3. цього Попереднього договору більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів за будь-яким із платежів, частково або повністю або Сторона 2 впродовж одного місяця після закінчення строку зазначеного в п.2.3. цього Попереднього договору не звернувся до Сторони 1 для укладання Основного договору купівлі-продажу Квартири, то Сторона 1 приймає це як відмову від укладання Основного договору. Датою розірвання згідно цього пункту Попереднього договору Сторони вважатимуть дату направлення відповідного письмового повідомлення Стороною 1 на адресу Сторони 2. При цьому Сторона 1 повертає Стороні 2 сплачену суму грошових коштів, а Сторона 2 зобов`язує розмірі 25 (Двадцяти п`яти) відсотків від коштів, сплачених Стороною 2 за цим Попереднім договором на дату його розірвання. Сторона 1 має право на утримання суми штрафу, передбаченого цим пунктом Попереднього Договору, із грошових коштів, які підлягають сплаті Стороні 2. 
Наданими позивачем копіями квитанцій підтверджується, що станом на дату подачі позову Позивачем за Договором сплачено 2 352 950,00 грн, останній платіж згідно графіку, встановленого п.2.3. Договору позивачем було внесено 17 лютого 2022 року ( т. 1 а.с. 114, 124128 – 129).
На  виконання Договору квартира була у березні 2019 року фактично передана у володіння та  користування  позивача.  ОСОБА_1   користувався квартирою, сплачував комунальні послуги, та виконав  ремонтно-оздоблювальні роботи (т. 1 а.с. 115-122, 125, 126).
Правління Національного банку України ухвалило рішення про віднесення АТ "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних у зв`язку з неприведенням банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних та невиконання банком вимоги Національного банку України щодо усунення порушень нормативно-правових актів України протягом визначеного регулятором строку.  
Проблеми в діяльності банку не були спричинені запровадженням воєнного стану. Вони почалися задовго до початку війни.
03 лютого 2022 року Правління Національного банку України, керуючись статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ухвалило рішення віднести АТ  "МЕГАБАНК" до категорії проблемних.
Рішенням Правління Націоналоьного Банку України від 21.07.2022 було відкликано банківську ліцензію та оголошено ліквідацію АТ « Мегабанк» ( т.1 а.с. 49 – 50), рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.07.2022 № 506 розпочато процедуру ліквідації Банку та повноваження ліквідатора Банку делеговано уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію. 
14 квітня 2023 року позивач звернувся до уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ « Мегабонк» з проханням підтвердити залишок платежів за Договором, повідомити реквізити Банку для сплати залишку платежів за Договором та про спосіб, час та місце здійснення оформлення права власності Квартиру за ним, як за законним покупцем та здійснення державної реєстрації права власності за ним ( т.1. а.с. 58 – 59).
Листом АТ « Мегабонк» від 26.04.2023  № 6111  ОСОБА_4  повідомлено про розірвання Договру у зв`язку із порушенням строку внесення гарантійних платежів у розмірі 253 390 грн та повернення частково сплачених ним за Договром грошових сум у розмірі 2 352 950 грн на рахунок НОМЕР_2 . Одночасно позивачу роз» яснино про можливість отримання зазначених коштів шляхом звернення заявою про визнання вимог кредитора разом із реквізитами банківського рахунку відкритого у діючому платоспроможному банку ( т.1 а.с. 27 – 28). 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що лише з наданих суду усних пояснень представника Банка він дізнався про те, що реквізити для оплати за Договором є на офіційному сайті банку і можуть використовуватись ним не тільки для оплати кредитів, а й за іншими договорами, укладеними з АТ «МЕГАБАНК», який ліквідується.
Після чого  ОСОБА_1  03.06.2024 сплатив залишок платежів згідно договору у розмірі 253 390,00 грн, що підтверджується даними квитанції від 03.06.2024 (т. 2 а.с. 203).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин першої–третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, – у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.
Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.
Із змісту статті 635 ЦК України вбачається, що остання визначає для сторін лише одне основне зобов`язання щодо укладення протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та враховуючи те, що в Договорі, окрім зобов`язання укласти основний договір на ОСОБА_1 покладено непритаманні попередньому договору обов`язки у вигляді: оплати повної вартості Квартири, прийняття Квартири у фактичне володіння та користування, утримання Квартири та покладення на нього ризику випадкової загибелі або пошкодження квартири, фактичного встановлення розстрочення платежу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу з розстроченням платежу, який підпадає під правове регулювання § 1 Глави 54 Цивільного кодексу України.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Відповідно до положень статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України).
Частиною 1 ст. 668 Цивільного кодексу України унормовано, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом  статей 691-693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Частиною 1 ст.695 Цивільного кодексу України встановлено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.  Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.
Відповідно до статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.
Із змісту договору вбачається, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: ціну, предмет, порядок, строк та розміри платежів. Договір нотаріально посвідчений. Крім того, на виконання умов ч.1 ст. 668 ЦК України та в силу приписів п.5.1.5 договору з моменту підписання договору до ОСОБА_1 перейшов ризик випадкової загибелі або пошкодження квартири.
У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову посилається на те, що попередній договір є удаваним правочином та вважає, що насправді сторони уклали договір купівлі-продажу квартири. 
З огляду на зазначені обставини та на підтвердження свого вже заявленого у позові та підтвердженого доказами наміру виконання умов укладеного договору та отримання права власності на придбану квартиру, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що що укладений Попередній договір є за своєю сутністю удаваним і насправді зміст правовідносин, поведінка сторін, наслідки виконання цих договорів свідчать про те, що сторони мали намір укласти саме договір купівлі-продажу квартири, а не Попередній договір.
Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для розвівання Договору в односторонньому порядку та неврахування судом факту повернення позивачу грошових коштів у розмірі 2 352 950 грн, що були отримані за Договором.
Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, а не повернення від покупця товару. Крім цього матеріали справи не містять доказів, що рахунок № НОМЕР_2 належить позивачу та останній має до нього належний доступ. 
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування у особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.
Згідно ч.1 ст.334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст. 334 ЦК України).
Статтею 182 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до п.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Разом з тим, абз.6) п.1 ч.2 ст.9 вказаного закону (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державний реєстратор встановлює наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. 
Таким чином, вказаною нормою передбачена можливість проведення державної реєстрації права власності тільки після виконання умов правочину, зокрема, після проведення повного розрахунку за нерухоме майно, що також передбачено в п.2.4 договору.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 707/807/21 від 14 вересня 2022 року.
Відповідно до п.2.4 попереднього договору сторони домовилися визначити відповідно до умов Основного договору, що право власності на квартиру підлягає державній реєстрації тільки після повної сплати ОСОБА_1 банку ціни квартири основного договору, що зазначена в п.2.2 цього попереднього договору.
З огляду на викладене, враховуючи умови спірного договору, та виконання їх у повному обсязі судова колегія вважає висновок суду про те, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне нерухоме майно законним та обґрунтованим. Визнання за позивачем права власності на Квартиру буде підставою для його реєстрації у встановленому законом порядку.
Таким чином, розглядаючи справу по суті заявлених вимог, суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив закон, що регулює дані правовідносини та вирішив даний спір відповідно до норм чинного законодавства.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд, яке ухвалене з дотримання вимог закону.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13.12.2024
Головуючий –                                                 О.Ю. Тичкова

Судді –                                                 О.В. Маміна

                                                               Н.П. Пилипчук