ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року	Львів	Справа № 260/10590/23 пров. № А/857/6463/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І., 
за участю секретаря судового засідання:    Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року, ухвалене суддею Плехановою З.Б. у м. Ужгороді Закарпатської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 260/10590/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -
                                                        ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, у якому просив визнати протиправними дії щодо невраховування до стажу його служби в поліції служби в податковій міліції в період 02.08.1999 по 21.09.2021, який становить 22 роки 01 місяць та 15 днів; зобов`язати зарахувати до стажу служби в поліції його службу в податковій міліції в період 02.08.1999 по 21.09.2021, який становить 22 роки 01 місяць та 15 днів та з урахуванням зазначеного періоду служби в податковій міліції; провести перерахунок та виплату грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України з моменту прийняття на службу до Національної поліції України та за час проходження служби в Національній поліції України.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Скаржник наполягає на тому, що вирішуючи питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за стаж служби, слід застосовувати положення ч.2 ст.78 Закону України "Про Національну поліцію", якою встановлено вичерпний перелік складових такого стажу служби в поліції.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника позивача та представника відповідача в режимі відеоконференції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що у період з 02.08.1999 по 21.09.2021 ОСОБА_1 працював в органах податкової міліції Управління податкової міліції у Закарпатській області.
З 02.08.1999 по 25.12.2009 – безперервно працював в органах податкової міліції ДПА у Закарпатській області (10 років 04 місяців 16 днів)
з 22.06.2010 по 31.01. 2012 – поновлений на службі в органах податкової міліції на підставі постанови Закарпатського окружного адміністративного суду з 25.12.2009.
31.01.2012 Державна податкова адміністрація у Закарпатській області з 31.01.2012 перетворена у Державну податкову службу у Закарпатській області
12.07.2013 – у зв`язку з утворенням Міністерства доходів і зборів України шляхом реорганізації ДМС України та ДПС України, прийнятий на службу в податкову міліцію Міністерства доходів і зборів України .
21.09.2021 – звільнений зі служби в податковій міліції за п.64 пп."г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області №86-о від 16.09.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 звільнено з 31.09.2021 з посади податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п.64 пп."г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який зарахований у розпорядження Головного управління ДФС у Закарпатській області.
Відповідно до зазначеного Наказу вислуга років позивача на день звільнення (16.09.2021) у календарному обчисленні становила 22 роки 01 місяць 15 днів.
Наказом Департаменту від 24.03.2023 № 159 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 , прийнятого на службу в поліції за конкурсом, призначено оперуповноваженим 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області Департаменту. Стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 27 березня 2023 року - 00 років 00 місяців 01 день, з 27 березня 2023 року, присвоївши спеціальне звання «рядовий поліції» та закріпивши спеціальний жетон з індивідуальним номером 0184651 Підстава: заява ОСОБА_1 від 24 березня 2023 року, рішення поліцейської комісії Департаменту від 21 березня 2023 року.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо зарахування йому до вислуги років періоду його служби у податковій міліції.
У відповідь на рапорт листом №14631/55/01-2023 від 02.11.2023 відповідач повідомив, що в контексті положень ст.78 Закону "Про Національну поліцію" вислуга років за час проходження служби в органах податкової міліції позивачу не може бути зарахована з вказівкою на відсутність у статті 78 Закону України «Про національну поліцію» служби в органах податкової міліції.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на належне грошове забезпечення.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII ).
В розумінні статей 1 і 2  Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Частинами першою та другою статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.1 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
ч.2 ст. 78 Закону «Про Національну поліцію» передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;                  5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII); 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 №5083-VI, який набрав чинності з 12.08.2012, серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 (Податкова міліція).
Так, п.348.1 ст.348 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (п.348.2 ст.348 ПК України).
Згідно з п.353.1 ст.353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Відповідно до ст.19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII (далі - Закон №509-XII, чинний до 20 листопада 2012 року) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання корупції в органах державної податкової служби та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.
У ст.21 Закону №509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.
Частина 1 ст.24 Закону №509-XII визначала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.
Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" (ст.26 Закону №509-XII).
У ч.4 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Приписами пп 3-6 п.7 р.XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23 грудня 2015 року №900-VIII, який набрав чинності 29 грудня 2015 року, п. 15 р. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII доповнено абзацами другим і третім такого змісту: "За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію"".
Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу незарахування стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції, що, зокрема, дає право на встановлення позивачеві надбавки за вислугу років.
З огляду на наведене, колегія суддів зауважує, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.
Питання наявності правових підстав для зарахування поліцейському стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції вже досліджувалося Верховним Судом.
Так, у постанові від 07.10.2020 по справі №826/16143/18, де предметом спору було зарахування стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції, Верховний Суд аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження статусу такої служби.
Така правова позиція надалі була підтримана Верховним Судом у постановах від 13.08.2021 у справі №440/1564/20, від 11.11.2021 у справі №280/1546/21, від 02.06.2022 у справі №280/8419/20, від 22.12.2022 по справі №380/8659/20,  яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення даного спору.
Натомість, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №640/3663/19, на яку посилається скаржник, колегія суддів суду апеляційної інстанції не вважає застосовною при вирішенні спірних правовідносин, оскільки предметом спору у згаданій справі є правомірність наказу про переміщення позивача в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, з підстави ненадання останнім згоди на таке переміщення. Отже, правовідносини у справі, що розглядається, та у справі № 640/3663/19 не є подібними.
Також покликання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №520/903/19, від 31.03.2020 року у справі №520/2067/19, від 22.07.2020 у справі №520/5960/19, від 13.08.2020 у справі №820/6656/16, від 09.09.2021 у справі №520/5021/19, від 15.12.2021 у справі № 520/11545/19, є безпідставними, оскільки предметом спору у цих справах є врахування до стажу служби в поліції часу навчання особи у вищому навчальному закладі. Тобто, правовідносини у розглядуваній справі та у перелічених скаржником справах не є подібними.
Стосовно покликань скаржника на неоскарження позивачем наказу від 24.03.2023 №159 о/с «По особовому складу», суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що даним наказом було прийнято на службу позивача до Національної поліції за конкурсом та призначено на відповідну посаду, однак таким не вирішувалось питання зарахування чи відмови у зарахуванні позивачу стажу служби в податковій міліції до стажу служби в поліції, а тому такі доводи не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що суб`єкт владних повноважень, відмовляючи у зарахуванні періоду служби позивача у податковій міліції, право на зарахування якого гарантоване приписами ст.78 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII, діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність, внаслідок якої порушив право позивача, зокрема, на отримання надбавки за вислугу років.
Приймаючи постанову у даній справі за наслідком апеляційного перегляду рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі №260/10590/23, суд апеляційної інстанції керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом першої інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає. 
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 195, 242, 308, 309, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного суду України, суд,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 260/10590/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено  07.10.24