П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/13908/24	
Головуючий в  1 інстанції: Попов В.Ф.
Дата і місце ухвалення 08.08.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого – судді :  Бойка А.В.,
                          суддів:  Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 р. у справі №420/13908/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області   про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №156050019129 від 20.07.2023 року “Про відмову у призначенні пенсії”;
-   зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу й пільгового стажу що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, період роботи з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б і призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 13 липня 2023 року.. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024р. позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №156050019129 від 20.07.2023 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в Республіці Казахстан з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року, з якого періоди з 09.07.1987 р. по 31.12.1993 р., з 01.01.1994 р. по 17.10.1994 р. до пільгового стажу за Списком №2.   
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.   
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що Україною припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москві. Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/ договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення укладені лише з Азербайджанською Республікою, Республікою Грузія, Республікою Молдова.
Також,  апелянт вважає, що суд першої інстанції невірно визначив орган пенсійного фонду, що має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для  її задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.07.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058).
Відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, подана позивачем заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
20.07.2023р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №156050019129, яким позивачу відмолено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону №1058.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 01.06.1995 (з 24.04.1987 по 01.06.1995).
До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи згідно довідок від 15.05.1995 №160-л та від 28.12.1993 №1413, оскільки надані довідки про пільговий характер роботи не відповідають порядку підтвердження пільгового стажу, передбаченої п.20 постанови КМУ від 12.08.1993 №637 за формою згідно з додатком №5 до зазначеної постанови.
Оскаржуваним рішенням встановлено: 
-                    вік заявника – 58 років 2 місяці 24 дні; 
-                    страховий стаж – 35 років 5 місяців 5 днів;
-                    пільговий стаж Список №2 – 0 днів.
Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України  встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1  ст.26 Закону №1058-IV  особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1  ст.24 Закону №1058-IV)
Згідно ч.2, ч.4  ст.24 Закону №1058-IV  страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим  Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ  визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми  Закону №1788-ХІІ  Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637  затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_2 , в якій містяться записи про періоди її роботи з 24.04.1987 по 01.06.1995р. на підприємствах, що знаходяться на території Республіки Казахстан.
Згідно виданих ОСОБА_1 за місцем роботи довідок, робота позивача відноситься до Списку №1, №2, розділ ХХХІІ п.1 - «робітники, керівники і спеціалісти, постійно зайняті всередині будинків, споруд суден на зберіганні засобів технологічного оснащення і устаткування атомних енергетичних установок, де провадяться роботи 1 і 2 класів», а саме:
- в довідці № 1413 від 28.12.1993 р. зазначено, що ця довідка видана ОСОБА_1 про те, що він працював на підприємствах в цехах та виробництвах, передбачених списками № 1 та № 2, затвердженими постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 і від 12.02.1964 р, № 134-49, № 10 від 26.01.1991 з 09.07.1987р. по 31.12.1993 р. список №2, XXXII п.1»;
- в довідці № 160-л від 15.05.1995 р, зазначено, що ця довідка видана ОСОБА_1 про те, що він працював на підприємствах в цехах та виробництвах, передбачених списками № 1 та № 2, затвердженими постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 і від 12.02.1964 р. № 134-49, № 10 від 26.01.1991 р. з 01.01.1994 р. по 17.10.1994 р. список № 2. XXXII п.1»;
-                    в довідці № 153-э від 15.05.1995 р. зазначено, що ОСОБА_1 працював в Об`єднаній експедиції з 24.04.1987 р. по 01.06.1995 р., розташованій на території Семипалатинського ядерного полігону»;
-                    в довідці № 252 від 30.07.1995 р. зазначено, що відповідно із законом Республіки Казахстан від 18.12.1992 р. «Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок ядерних випробувань на Семипалатинському ядерному полігоні», громадяни, виїхавши із зон радіаційного ризику, що підпадають під дію цього закону і які нині проживають за межами Республіки Казахстан використовують пільги;
-                    в довідці № 15267 від 23.05.1995 р. зазначено, що ОСОБА_1 з 19987 р. по 1995   р. проживав в м. Курчатове (м. Семипалатинськ - 21), розташованого на території Семипалатинського ядерного полігону, яке постановою Кабінету Міністрів Республіки Казахстан № 513 від 09.07.1992 р. об`явлено зоною екологічного лиха;
-                    в довідці № 152-в від 15.05.1995 р. зазначено, що ОСОБА_1 працював в Об`єднаній експедиції (з 06.01.1994 р. - Інститут атомної енергії) з 24.04.1987 р. по 01.06.1995 р. отримав при цьому винагороду за вислугу років в відповідності з пунктом (підпунктом) 1.1 Положення.
Відмовляючи в зарахуванні відповідних періодів роботи позивача до страхового стажу ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Запорізькій області, виходило з того, що з 19.06.2023р. Україною припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., у зв`язку з чим на осіб, які працювали в Республіці Казахстан після 01.01.1992р., не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії стажу та заробітку набутих у інших державах.
Колегія судів не погоджується з таким висновком пенсійного органу, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2  ст. 4 Закону №1058-IV  якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та РФ (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).
Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Згідно ч.3 ст.6 Угоди обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до  Постанови КМУ від 29.11.2022р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення»  Україна вийшла з вищезазначеної Угоди.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022р.
Отже, до набрання чинності Постановою №1328 Україна, як держава-учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.
Згідно п.2 ст.13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Враховуючи наведені положення Угоди, а також, оскільки спірний стаж позивача набутий ним в період чинності Угоди в сфері пенсійного забезпечення, як для України, так і для Республіки Казахстан, тому колегія суддів доходить висновку, що припинення участі Республіки Казахстан в Угоді, як і прийняття  постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328  про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, не є підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи ОСОБА_1 на території Республіки Казахстан до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, як такого, що набутий позивачем до ухвалення вказаних рішень.
На час набуття позивачем трудового стажу у спірні періоди вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №156050019129 від 20.07.2023 року.
Щодо органу, який має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно частини першої  статті 44 Закону №1058-IV  звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
30 березня 2021 року набрала чинності  постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі  Постанови  правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал або засобами Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу    електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за №991/27436.
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування                                                        особи.
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1  належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву про призначення пенсії та прийняло спірне рішення про відмову в її призначенні.
ГУ ПФУ в Одеській області не приймало рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - ГУ ПФУ в Запорізькій області   і саме його рішення скасовано в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до  ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.   308,   311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 р. у справі №420/13908/24  - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.А. Шевчук.