КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 листопада 2024 року місто Київ.
Справа № 364/485/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/16451/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді (судді-доповідача)       Желепи О.В.,
суддів:                                                  Мазурик О.Ф., Немировської О.В.         
за участю секретаря судового засідання Терехової О.Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Володарського районного суду Київської області від 21 травня  2019 року (у складі судді Ткаченко О. В.)
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4   про визнання права власності на спадкове майно
 
ВСТАНОВИВ
 
Позивач ОСОБА_3 26 квітня 2019 року звернулась до суду з названим позовом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка, ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 3,510 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лобачівської сільської ради, Володарського району, Київської області.
На даний час позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на спадкову земельну ділянку втрачено, тому відповідно дані підстави унеможливлюють оформлення спадщини у нотаріуса, тому позивач вимушена звернутися до суду.
Позивач просила суд визнати за нею право власності на зазначену спадкову земельну ділянку, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 21 травня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням, 28.08.2024 року  згідно поштової відмітки, представник позивача ОСОБА_1 направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Аргументуючи апеляційну скаргу, представник скаржника вказує, що ОСОБА_2 не брав участі у розгляді справи, проте вказаним рішення суду було вирішено питання про його права як єдиного спадкоємця першої черги після померлої матері - ОСОБА_5 .
Звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_2 , звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері у зв`язку з чим було зареєстровано спадкову справу 31 травня 2024 року. Однак скаржнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на даний час вона належить ОСОБА_3 .
Вказує, що судом не була витребувана інформації про останнє місце реєстрації спадкодавця  та хто із її родичів був з нею зареєстрований на день її смерті.
Звертає увагу, що позов подано позивачем, яка не була спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 до свого сина, який також не був спадкоємцем першої черги.
Як зазначає представник скаржника, приватний нотаріус Бабак B.C. не мав права відмовляти чи оцінювати підстави для відмови у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу, оскільки ним не була заведена спадкова справа щодо померлої ОСОБА_5 . Таким чином суд не мав права посилатися на вказаний доказ, оскільки жодних правових підстав він не несе.
Вказує, що суд по даній справі лише перевірив інформацію про відсутність заведеної спадкової справи та жодним чином не перевірив наявність інших спадкоємців, визнавши право власності за особою, яка не входить в коло спадкоємців взагалі.
 
У судовому засіданні ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 беручи участь в апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримав доводи апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, вважав встановленим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7). Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 3,510 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лобачівської сільської ради, Володарського району, Київської області та належала померлій ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 069576 (а.с.20).
Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінницею померлої ОСОБА_5 , що підтверджено письмовими доказами, тож є спадкоємцем за законом. Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є правнуком померлої ОСОБА_5 , що підтверджено письмовими доказами та сином позивача ОСОБА_3 .
Держаний нотаріус Дяченко Л.Є. надала до суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру з якої вбачається, що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , не заводилась.
Позивач фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим майном.
Оформити спадщину у нотаріуса позивач не змогла у зв`язку з тим, що державний акт на спадкову земельну ділянку було втрачено, тож приватним нотаріусом Бабак В.С. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно (а.с.22), тому позивач змушена звернутись до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щовимоги позивача  є обґрунтованими та доведеними.
Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком, з огляду на наступне.
Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Разом з тим, відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.
На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (тут і далі у редакції, чинній на час прийняття спадщини), часом відкриття спадщини визнається день смерті  спадкодавця, а при оголошенні його померлим -  день,  зазначений  в  статті  21 цього Кодексу.
Ст. 527 ЦК УРСР визначає, що спадкоємцями можуть бути особи,  що  були  живими  на  момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його  житті і народженні після його смерті.
Згідно ст.ст. 529-530 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої  черги  є,  в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина  і  батьки (усиновителі)  померлого.  До  числа  спадкоємців  першої    черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом,  якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем;  вони  успадковують  порівну  в  тій  частці,  яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. 
При відсутності спадкоємців першої черги або при  неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках:  брати і сестри померлого, а також дід  та  бабка  померлого  як  з  боку батька, так і з боку матері (друга черга).
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він  фактично  вступив  в  управління  або  володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній  конторі  за  місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті  дії  повинні  бути  вчинені  протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства  виникає  лише  у  випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про  свою згоду  прийняти  спадщину  протягом  строку,  що  залишився    для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані  до  спадкоємства,  можуть  одержати  в державній  нотаріальній  конторі  за  місцем  відкриття   спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право  на  спадщину видається  також  державною  нотаріальною  конторою  при  переході спадкового майна до держави
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
           Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 (провадження 61-16069св20).
 
А у справах про спадкування у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 420/2383/16-ц.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком  суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави  позову.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тобто, залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.
 
На стадії апеляційного розгляду апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є син ОСОБА_2 (відповідно до свідоцтва про народження(а.с. 66)), який на час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований  разом з останньою в АДРЕСА_1 , що підтверджено Довідкою № 3596 Чернігівською міською радою.
 
Згідно ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення є  прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси особи, що небула залучена до участі у справі.
Рішенням про визнання права власності на земельну ділянку, що належала матері ОСОБА_2 , вирішено питання про його права та обов`язки, як спадкоємця першої черги, якому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, через те, що вона за рішенням суду в даній справі вже належить ОСОБА_3 .
Апеляційним судом також встановлено, що задовольняючи позов, який подано позивачем до її сина ОСОБА_4 , суд не врахував, що жодного спору між позивачем та відповідачем, щодо спадкового майна не існувало.  
Тобто, апеляційним судом встановлено, що позов подано до неналежного відповідача. 
З урахуванням зазначеного, враховуючи, що в матеріалах справи відсутня заява позивача про заміну неналежного відповідача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення  скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1 152,  60 грн. Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду, апеляційну скаргу задоволено, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 152,  60 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити
Рішення Володарського районного суду Київської області від 21 травня  2019 року - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27.11.2024року.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 

Судді                                                                                                      О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська