ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 р. 	Справа № 520/19407/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.09.24  по справі № 520/19407/24
за позовом   Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1  
до    Міністерства юстиції України     третя особа   Державне підприємство "Національні інформаційні системи" 
про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", в якому просила суд:
- визнати протиправними та скасувати пункти 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2024 №1862/5 "Про задоволення скарги" у частині анулювання доступу приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В обґрунтування позову позивач зазначала, що в оскаржуваному наказі, яким анульовано доступ приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні будь-які мотиви чи обґрунтування анулювання такого доступу. У наказі наявне лише посилання на висновки центральної Колегії від 11.06.2024 за результатами розгляду скарги, але у висновку Колегії не аргументовано, чому саме Колегія рекомендує застосування до нотаріуса відповідного заходу реагування у вигляді анулювання їй доступу до Державного реєстру речових прав. Тобто, на думку позивача, ні висновок Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, ні оскаржуваний наказ Міністерства юстиції не містить мотивів прийняття рішення щодо анулювання доступу до Державного реєстру прав, найсуворішого рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року задоволено позов Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними та скасування пунктів наказу.
Визнано протиправними та скасувати пункти 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2024 №1862/5 "Про задоволення скарги" у частині анулювання приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що рішення приватного нотаріуса ОСОБА_1 прийняті з порушенням Закону № 1952-ГУ, а саме: за наявності підстави для зупинення розгляду заяви, передбаченої частиною першою статті 23 Закону № 1952-ГУ; за наявності підстав для відмови у державній реєстрації, передбачених пунктами 4, 5, 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-ГУ; прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 1952-ГУ, а саме щодо внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом № 1952-ГУ.
Тобто, скасовані оскаржуваним наказом Мін`юсту рішення прийнято приватним нотаріусом ОСОБА_1 за наявності підстав для зупинення розгляду заяви та відмови у державній реєстрації прав, оскільки заявником для такої державної реєстрації не було надано документів, які б підтверджували факт переходу земельних ділянок у власність від КСП «ДРУЖБА» до ТОВ «КСП «ДРУЖБА», та за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на 9 земельних ділянок.
Допущені при іх прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою, оскільки впливає на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав.
Представник відповідача зазначає, що не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону № 1952-ГУ та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та іх обтяження.
Отже враховуючи характер встановлених порушень законодавства про державну реєстрацію прав та ті обставини, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-ІУ, Колегія дійшла до висновку, що ці рішення підлягають анулюванню.
Представник відповідача вважає, що враховуючи вказаний припис Закону № 1952-ІУ, неможливо погодитись з твердженням суду першої інстанції, що предметом розгляду скарги у сфері державної реєстрації є лише процедурні порушення, вчинені державним реєстратором (нотаріусом) під час здійснення реєстраційних дій.
Повноваження Міністерства юстиції України з цього питання є дискреційними. Не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому, зумовлені ними та є похідними від них. Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю - Міністерству юстиції України, йому ж надано повноваження самостійно визначати вид санкції.
Представник відповідача наголошує, на необґрунтованості позовних вимог, про відсутність правових підстав для їх задоволення та, як наслідок, незаконність рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, спірний наказ Міністерства юстиції України від 21.06.2024 № 1862/5 прийнято у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача щодо права особи на участь у процесі прийняття рішення, що вказує на дотримання відповідачем вимог чинного законодавства.
На переконання представника відповідача, ним доведено правомірність винесеного наказу, зокрема і в частині анулювання доступу до Державного реєстру, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Позивач та третя особа не скористались своїм правом та не надали до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та здійснює приватну нотаріальну діяльність на підставі Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №9643 від 01.10.2019, виданого Міністерством юстиції України.
20.05.2024 до Міністерства юстиції України надійшла скарга Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області від 13.05.2024 №1253/03.01-25 (зареєстрована за вх.№ СК-2826-24) на рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 20.01.2024 №№ 71209018, 71208820, 71208852, 71208930, 71208949, 71208976, 71208996, 71208902, від 23.01.2024 №№ 71248069, 71248002, 71248134, від 24.01.2024 №№ 71267115, 71266972, від 26.01.2024 №№ 71310065, 71310032, 71310008, 71309970, 71309934, 71309885, 71309778, 71309648, 71309552, 71309444, від 28.01.2024 №№ 71313861, 71313851, 71313841, 71313833, 71313824, 71313817, 71313808, від 29.01.2024 №№ 71322983, 71322597, 71322195, 71321870, 71321330, 71320844 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 6322283500:05:000:0455, 6322283500:05:000:0454, 6322283500:05:000:0021, 6322283500:05:000:0453, 6322283500:05:000:0452, 6322283500:05:000:0451, 6322283500:05:000:0450, 322283500:05:000:0447, 6322283500:05:000:0444, 6322283500:05:000:0441, 6322283500:05:000:0236, 6322283500:05:000:0232, 6322283500:03:000:0044, 6322283500:01:000:0588, 6322283500:04:000:0703, 6322283500:05:000:0426, 6322283500:05:000:0449, 6322283500:05:000:0446, 6322283500:05:000:0443, 6322283500:05:000:0440, 6322283500:05:000:0235, 6322283500:05:000:0229, 6322283500:03:000:0043, 6322283500:05:000:0431, 6322283500:05:000:0423, 6322283500:05:000:0427, 6322283500:05:000:0448, 6322283500:05:000:0445, 6322283500:05:000:0442, 6322283500:05:000:0436, 6322283500:05:000:0233, 6322283500:03:000:0045, 6322283500:01:000:0589, 6322283500:04:000:0702, 6322283500:05:000:0424, 6322283500:02:000:0926, з вимогою скасувати рішення державного реєстратора, тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно, а також направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальнння приватному
Після повідомлення про розгляд скарги до Мін`юсту надійшли клопотання про ознайомлення з матеріалами скарги від приватного нотаріуса ОСОБА_1 від 07.06.2024, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.06.2024 за № СК-3119-24, відповідь на яке надано листом Міністерства юстиції України від 07.06.2024 № 84423/СК-3119-24/33.2.2, від ТОВ «КСП «ДРУЖБА» від 10.06.2024, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10.06.2024 за № СК-3148-24, відповідь на яке надано листом Міністерства юстиції України від 11.06.2024 № 85430/СК-3148-24/33.2.1.
До Міністерства юстиції України після призначення колегіального розгляду скарги надійшли пояснення по суті поданої скарги з додатками від скаржника від 06.06.2024 № 1522/03.01-25, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.06.2024 за № СК-3107-24.
Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, розглянувши скаргу Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області від 13.05.2024 № 1253/03.01-25, у висновку від 11.06.2024 рекомендувала скаргу Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області від 13.05.2024 № 1253/03.01-25 задовольнити, визнати прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 20.01.2024 №№ 71209018, 71208820, 71208852, 71208930, 71208949, 71208976, 71208996, 71208902, від 23.01.2024 №№ 71248069, 71248002, 71248134, від 24.01.2024 №№ 71267115, 71266972, від 26.01.2024 №№ 71310065, 71310032, 71310008, 71309970, 71309934, 71309885, 71309778, 71309648, 71309552, 71309444, від 28.01.2024 №№ 71313861, 71313851, 71313841, 71313833, 71313824, 71313817, 71313808, від 29.01.2024 №№ 71322983, 71322597, 71322195, 71321870, 71321330, 71320844, анулювати приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Мотивами прийняття висновку зазначено, що скаржник зазначає, що земельні ділянки перебувають у комунальній власності. На підставі оскаржуваних рішень приватним нотаріусом ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельні ділянки за ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЕКТИВНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ДРУЖБА». Скаржник вважає оскаржувані рішення протиправними, оскільки земельні ділянки належить до комунальної власності, а подані приватному нотаріусу ОСОБА_1 документи не давали їй змоги встановити наявність прав ТОВ «КСП «ДРУЖБА» на земельні ділянки. Колегією встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_1 під час проведення державної реєстрації прав не було належним чином перевірено подані документи, зокрема, щодо виникнення права власності ТОВ «КСП «ДРУЖБА» на земельні ділянки, оскільки подані документи не давали змоги встановити відповідність таких прав, та за наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельні ділянки, а тому такі рішення прийняті з порушенням законодавства та підлягають анулюванню. Зважаючи на порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, Колегією вбачаються достатні підстави для анулювання їй доступу до Державного реєстру прав.
Наказом Міністерства юстиції України від 21.06.2024 №1862/5 «Про задоволення скарги» вирішено:
1. Скаргу Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області від 13.05.2024 № 1253/03.01-25 задовольнити.
2. Визнати прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну ресстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 20.01.2024 №№ 71209018, 71208820, 71208852, 71208930, 71208949, 71208976, 71208996, 71208902, від 23.01.2024 №№ 71248069, 71248002, 71248134, від 24.01.2024 №№ 71267115, 71266972, від 26.01.2024 №№ 71310065, 71310032, 71310008, 71309970, 71309934, 71309885, 71309778, 71309648, 71309552, 71309444, від 28.01.2024 №№ 71313861, 71313851, 71313841, 71313833, 71313824, 71313817, 71313808, від 29.01.2024 №№ 71322983, 71322597, 71322195, 71321870, 71321330, 71320844 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1.
3. Анулювати приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
4. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.
5. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Підставою прийняття наказу є вищевказаний висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції від 11.06.2024.
24.06.2024 від Міністерства юстиції України з використанням системи електронного документообігу - Системи електронної взаємодії органів виконавчої влади (СЕВ ОВВ) на адресу державного підприємства «Національні інформаційні системи» супровідним листом за вихідним номером № 91077/33.2.1/11-24 від 24.06.2024 надійшов наказ Міністерства юстиції України від 21.06.2024 № 1862/5 «Про задоволення скарги», пунктом 3 якого визначено анулювати приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державним підприємством «Національні інформаційні системи» 24.06.2024 анульовано доступ приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Не погоджуючись з пунктами 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2024 №1862/5 «Про задоволення скарги», позивач звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що вибір виду санкції здійснювався на підставі множинності, сукупності та характеру вчиненого позивачем діяння, часового проміжку його скоєння, та обставин, що впливають на відповідальність, із розуміння того, наскільки дії приватного нотаріуса під час вчинення реєстраційних дій були об`єктивними, відповідали вимогам закону і його тлумаченню.
Анулювання доступу до Державного реєстру прав є однією із передбачених Законом № 1952-IV санкцій, водночас, застосування саме такого виду покарання є найбільш суворим, а саме тому потребує детального мотивування його застосування, чого відповідачем у межах спірних правовідносин зроблено не було.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із абз.2 п.1 Положення про Міністерство юстиції України, затв. постановою КМ України № 228 від 02.07.2014р. (надалі - Положення № 228), Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м.Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції.
Відповідно до пп.2-2 п.3 Положення № 228 основним завданням Мін`юсту є, зокрема, забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук.
Згідно з пп.83-10 п.4 Положення № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення.
Пунктом 10 Положення № 228 визначено, що Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України № 1952-IV від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015р.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 цього Закону державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.
Абзацом першим ч.1 ст.37 вказаного Закону визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту визначено Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затв. постановою КМ України № 1128 від 25.12.2015р. (в редакції постанови КМ України № 1150 від 24.12.2019р.) (надалі - Порядок № 1128).
Відповідно до абз.2 п.2 Порядку № 1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.
Отже, відповідач є органом, що уповноважений розглядати скарги у сфері державної реєстрації.
Порушень процедури розгляду скарги за нормами Порядку № 1128 судом самостійно не виявлено, учасниками справи у заявах по суті справи не зазначено.
Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень чинного законодавства, зокрема, в аспекті обрання до позивача заходів дисциплінарного впливу.
Так, оскаржуваними пунктами наказу визначено санкцію щодо допущеного позивачем порушення, а також визначено порядок її накладення.
Слід зазначити, що мотиви як позову, так і відзиву ґрунтуються, серед іншого, також і на міркуваннях учасників справи щодо правозастосування у контексті наявності права власності на земельні ділянки за певними суб`єктами, що є визначальним для висновків відповідача про наявність порушень, допущених позивачем під час вчинення реєстраційних дій.
При цьому спірні пункти наказу стосуються виключно обраного відповідачем виду відповідальності позивача за допущені порушення.
Відповідно до п.9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Отже, предметом розгляду скарги у сфері державної реєстрації є лише процедурні порушення, вчинені державним реєстратором (нотаріусом) під час здійснення реєстраційних дій.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Згідно з п.п.4, 5 ч.1 ст.18 Закону № 1952-IV до порядку проведення державної реєстрації віднесено перевірку документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).
Відповідно до ч.6 ст.37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги на рішення, у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав).
Підпунктами «а», «б» п.1 ч.7 ст.37 Закону № 1952-IV визначено, що підставою для визнання прийнятим з порушенням Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є встановлення Міністерством юстиції України, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав: з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 2-1, 4 частини першої статті 3 цього Закону. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну засаду державної реєстрації прав (з посиланням на відповідне положення цього Закону), з порушенням якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав; за наявності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, відмови в державній реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну підставу (з посиланням на відповідне положення цього Закону), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.
Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону №1952-IV.
Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно з п.4 ч.7 ст.37 Закону № 1952-IV у разі задоволення скарги на рішення у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає рішення про, зокрема, анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
Під час розгляду скарги Колегією встановлено, що рішення приватного нотаріуса ОСОБА_1 прийняті з порушенням Закону № 1952-IV, а саме: за наявності підстави для зупинення розгляду заяви, передбаченої частиною першою статті 23 Закону № 1952-IV, за наявності підстав для відмови у державній реєстрації, передбачених пунктами 4, 5, 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV, а саме щодо внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом № 1952-IV, оскільки заявником для такої державної реєстрації не було надано документів, які б підтверджували факт переходу земельних ділянок у власність від КСП «ДРУЖБА» до ТОВ «КСП «ДРУЖБА», та за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на 9 земельних ділянок.
Колегією зроблено висновок про те, що допущені при їх прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою, оскільки впливає на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, а тому, враховуючи характер встановлених порушень законодавства про державну реєстрацію прав та ті обставини, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-IV, Колегія дійшла до висновку, що ці рішення підлягають анулюванню.
Колегія суддів звертає увагу, що на підставі таких висновків відповідачем прийнято наказ від 21.06.2024 №1862/5, а саме пункти 1-2, 4 (на реалізацію), що не є предметом спору у цій справі.
Встановлення факту прийняття приватним нотаріусом неправомірних рішень, з урахуванням їх характеру (грубого порушення порядку державної реєстрації прав) та наслідків, стало підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру прав.
Згідно з частиною сьомої статті 37 Закону одночасно із визнанням прийнятим з порушенням цього Закону та анулюванням рішення державного реєстратора, анулюванням рішення територіального органу Міністерства юстиції України, а також у разі відсутності підстав для їх анулювання Міністерство юстиції України може прийняти одне із рішень, передбачених пунктами 4-6 цієї частини; 2) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором, або про зобов`язання державного реєстратора виправити допущену ним технічну помилку; 3) зобов`язання державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав усунути допущені ними порушення з визначенням строків виконання такого зобов`язання; 4) тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
У пунктах 40-42 Висновку вказано, що зважаючи на встановлений факт порушення й оцінюючи його ступінь та характер, Міністерство юстиції виходить із того, що застосування до приватного нотаріуса заходів реагування у вигляді тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру прав, має бути необхідним й достатнім для виправлення і попередження нових порушень та зловживань у сфері державної реєстрації прав. А тому з огляду на вказану мету й ґрунтуючись на принципах справедливості та співмірності заходи реагування повинні бути пропорційними характеру встановлених порушень. Водночас згідно із статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та норм Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, а враховуючи те, що державна реєстрація права власності є гарантією непорушності цього права, то умисне або недбале здійснення державним реєстратором своїх повноважень, що має наслідком порушення конституційних прав громадян або прав інших суб`єктів цивільно-правових відносин, беззастережно потребує вжиття відповідних заходів реагування. Таким чином, встановлення факту прийняття приватним нотаріусом ОСОБА_1 неправомірних рішень та характеру допущених нею порушень вимог Закону є підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання їй доступу до Державного реєстру прав.
Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю - Мін`юсту, йому ж надано повноваження самостійно визначати вид санкції при прийнятті рішення, враховуючи допущені порушення законодавства.
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.08.2019 у справі № 1540/3392/18, відповідно до яких за наявності встановлених порушень державним реєстратором чинного законодавства, у суб`єкта владних повноважень наявне законодавчо закріплене право адміністративного розсуду щодо встановлення строку блокування доступу державного реєстратора до реєстру.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.08.2022р. у справі № 160/4731/20, законодавством не передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні уповноваженого органу про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні, а тільки його форму - наказ (ч.6 cт.57 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однак висновок комісії з розгляду скарг, на підставі якого приймається рішення, має бути вмотивованим та містити мотиви його прийняття, оскільки тільки такий висновок дає змогу прийняти належне та обґрунтоване рішення уповноваженому органу.
Вмотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства. Тобто уповноважений орган має оцінити висновок комісії з розгляду скарг, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.
Так, Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2023 року у справі №640/18280/21 зазначив, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, зобов`язав контролюючий орган мотивувати таке рішення. Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви за яких застосовано саме такий захід впливу та обґрунтувати строки його застосування.
Стаття 37 Закону №1952-ІV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності. Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи позивачці строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.12.2019 у справі №440/1246/19, від 11.02.2021 у справі №160/1511/19, від 29 червня 2023 року у справі № 640/21299/19.
Відповідно, з урахуванням такого тлумачення правозастосування норми п.п.4 ч.7 ст.37 Закону обов`язковим є зазначення у Висновку мотивів обрання санкції "анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав" як більш суворої, а не санкції "тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав".
У Висновку, на підставі якого прийнято наказ в частині оскаржуваних пунктів, не вказано підстави та обґрунтування застосування міри покарання до позивача у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також не зазначено мотивів превалювання такого виду покарання над альтернативним та порівняно більш м`яким - тимчасового блокування доступу.
Так, у Висновку зазначено про обрання заходів реагування у вигляді тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру прав, утім, жодним чином не мотивовано вибір виду стягнення саме у вигляді анулювання доступу до реєстру.
Представником відповідача не наведено доводів, що вибір виду санкції здійснювався на підставі множинності, сукупності та характеру вчиненого позивачем діяння, часового проміжку його скоєння, та обставин, що впливають на відповідальність, із розуміння того, наскільки дії приватного нотаріуса під час вчинення реєстраційних дій були об`єктивними, відповідали вимогам закону і його тлумаченню.
Безперечним є факт можливості дискреційного розсуду у відповідача при обранні заходів реагування на допущені державним реєстратором порушення, утім, обрання того чи іншого виду покарання повинно бути належним чином мотивоване.
Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що анулювання доступу до Державного реєстру прав є однією із передбачених Законом № 1952-IV санкцій, водночас, застосування саме такого виду покарання є найбільш суворим, а саме тому потребує детального мотивування його застосування, чого відповідачем у межах спірних правовідносин зроблено не було.
Так, відповідач у п.40-42 Висновку обмежився узагальненими формулюваннями про порушення позивачем при вчинення реєстраційних дій права власності, однак не відобразив у Висновку інформації про вже наявні у позивача стягнення, систематичність порушень, невідворотність їх наслідків, тощо, а тому суд вважає, що рішення Мін`юсту в оскаржуваній частині не ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до абз. 3 п. 9 Порядку забезпечення доступу осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій, до Єдиних і Державних реєстрів, інформаційно-комунікаційних систем, у тому числі інформаційних (автоматизованих), створення та забезпечення функціонування яких віднесено законодавством до компетенції Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2015 № 2586/5, у разі скасування судом рішення Міністерства юстиції України, його територіального органу про тимчасове блокування чи анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань доступ до реєстрів надається не пізніше наступного робочого дня після отримання адміністратором реєстрів відповідного судового рішення, що набрало законної сили.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. що для відновлення порушених прав позивача необхідно, визнати протиправними та скасувати пункти 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2024 №1862/5 "Про задоволення скарги" у частині анулювання приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року по справі № 520/19407/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі № 520/19407/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    В.А. Калиновський