ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
15 жовтня 2024 року
м. Харків
справа №643/11683/23
провадження №22-ц/818/3378/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.,
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 ,
особа чиї дії оскаржуються – приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович,
стягувач – Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, стягувач – Акціонерне товариство «Таскомбанк» за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 18 липня 2024 року, постановлене суддею Довготько Т.М.,-
в с т а н о в и в :
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, стягувач – Акціонерне товариство «Таскомбанк».
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2024 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні № 75189694, №75190015 та про стягнення з боржника основної винагороди від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні № 75189694, №75190015 - закрито, оскільки вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. У задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його скарги в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що суд помилково закрив провадження у справі. Крім того суд не звернув увагу, на практику Верховного Суду у аналогічних справах. Вказує, що суд першої інстанції розглянув вирішене питання скасованого арешту з рахунку із спеціальним режимом використання, оскільки арешт з рахунку було скасовано виконавцем, проте не звернув увагу на суть скарги, та на незаконно стягнуті виконавцем кошти та на інші грубі порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , здійснених приватним виконавцем. Вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилась пряма норма ЗУ «Про виконавче провадження» щодо заборони відкриття виконавчих провадження та вчинення інших дій по примусовому виконанню рішень в період військового стану. Приватний виконавець діяв за межах законодавчих норм, що було проігноровано судом першої інстанції. Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно зазначив, що приватний виконавець, на думку суду, не є суб`єктом відшкодування списаних на виконання рішення суду в примусовому порядку грошових коштів, на які накладено арешт в межах виконавчого провадження.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням зазначених норм права та релевантної судової практики, вимоги скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні № 75189694, №75190015 та про стягнення з боржника основної винагороди від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні № 75189694, №75190015 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. З урахуванням викладеного та відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, провадження у вказаній частині вимог скарги підлягає закриттю, оскільки не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того суд зазначив, що доводи ОСОБА_1 про те, що арешт коштів на рахунки для зарахування пенсійних виплат, а також держаної виплати по досягнення дитиною 3-х річного віку, порушує конституційні права боржника, відхиляє, оскільки накладаючи арешт на спірний рахунок, приватний виконавець визначив порядок виконання постанови про арешт коштів боржника, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Разом з тим банком не було повернуто постанову приватного виконавця Кудряшова Д.В. про арешт коштів боржника від 31.05.2024 року у ВП №75189694 без виконання, як і не було повідомлено приватного виконавця про неможливість накладення арешту на відповідний рахунок боржника. Також суд першої інстанції зазначив, що не підлягають задоволенню вимоги скаржника щодо зняття арешту з коштів в межах ВП №75190015, оскільки матеріали справи не містять доказів, про винесення приватним виконавцем постанов про накладення арешту на кошти у ВП №75190015. Оскільки приватний виконавець не є суб`єктом відшкодування списаних коштів на виконання рішення суду, щодо примусового стягнення грошових коштів, на які накладено арешт в межах виконавчого провадження, то вимоги скарги в цій частині не підлягають задоволенню.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 31.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження №75189694, з виконання виконавчого листа №643/11683/23 виданого 29.04.2024 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором №6355253499 від 22.02.2021 року у розмірі 117685 грн 45 коп. станом на 11.06.2023 року, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) – 68800,50 грн, за річними процентами (в тому числі прострочена) – 10,37 грн, за щомісячними процентами (в тому числі прострочена) – 48 874,58 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 31.05.2024 року у ВП №75189694 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 133244,4 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 31.05.2024 року у ВП №75189694 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів – 133244, 40 грн.
Також, 31.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. у ВП №75189694 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 469,00 грн та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 11768, 55грн.
Крім того, 31.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження №75190015, з виконання виконавчого листа №643/11683/23 виданого 29.04.2024 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» суми судового збору в розмірі 2684, 00 грн.
Також, 31.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. у ВП №75190015 винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якими визначено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 369,00 грн та про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 268,40 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 31.05.2024 року, об`єднано виконавчі провадження №75189694, №75190015 у зведене виконавче провадження №75192104.
06.06.2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В., виведено виконавче провадження №75190015 із зведеного виконавчого провадження №75192104, яке веде приватний виконавець Кудряшов Д.В. , оскільки виконавчий документ виконано фактично, в повному обсязі.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 06.06.2024 року, виконавче провадження №75190015 закінчено, оскільки виконавчий документ виконано фактично, в повному обсязі. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. із заявою про скасування постанов виконавця та зняття арешту з банківського рахунку.
За результатами розгляду вищевказаної заяви, приватний виконавець Кудряшов П.Ю. направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення за вих.№75192104/34103 від 19.06.2024 року, в якому зазначив, зокрема, що підстав для скасування усіх постанов в межах виконавчих проваджень №75189694, №75190015, виконавцем не виявлено. Також вказав, що виконуючи рішення суду, виконавець, може накладати арешт на будь-які кошти на рахунку боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404-VІІІ повинен визначати статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку із спеціальним режимом використання, повідомити виконавця про цільове призначення рахунку, та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів. 
13.06.2024 року приватним виконавцем на підставі заяви боржника ОСОБА_1 та доданих до неї документальних підтверджень, що рахунок має спеціальний режим використання та /або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, на підставі ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» , у виконавчому провадженні №75189694 знято арешт з коштів, а саме: рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк», що належить боржнику ОСОБА_1 .
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на те, що 29.04.2024 року Московський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 643/11683/23. Йому випадково стало відомо, що постановами приватного виконавця були незаконно відкриті виконавчі провадження та накладено арешт на все його майно та кошти, що містяться на його банківському рахунку - в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) для отримання соціальних виплат, а також незаконно здійснені усі інші виконавчі дії по стягненню з нього коштів, винесені інші постанови в провадженні. Крім того, рахунок, який було заблоковано виконавцем, відноситься до рахунку спеціального режиму використання - до рахунку поступають пенсійні кошти по інвалідності та державні кошти по догляду за дитиною по досягнення нею 3-річного віку. При цьому, приватний виконавець незаконно стягнув кошти з його рахунку у розмірі 14972 грн 60 коп. на підставі, зокрема, постанови про стягнення з боржника основної винагороди (ВП №№75189694, 75190015), про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП №№75189694, 75190015). По суті, як випливає з відповіді приватного виконавця, - виконавець стягнув кошти на свою користь. Внаслідок грубого порушення його прав та інтересів з боку приватного виконавця та порушення ним чинного законодавства він звернувся до нього із заявою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та інших незаконних постанов в межах проваджень, відкритих виконавцем. Відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні. Однак, відповіддю виконавця від 19 червня 2024 року, ОСОБА_2 було зазначено фактично про відмову у задоволенні його заяви та по суті відмовлено у поновлені його порушеного права та інтересу. Виконавець, в результаті написаної до нього заяви, скасував постанову про арешт банківського рахунку, однак незаконно стягнуті кошти не повернув. Зазначені дії та рішення приватного виконавця не узгоджуються із діючим законодавством та грубо порушують його права та законні інтереси. Станом на день відкриття виконавчих проваджень №№75189694, 75190015, а також винесення інших постанов в межах виконавчих проваджень, винесення постанов щодо об`єднання виконавчих проваджень в зведене провадження №75192104 (31.05.2024) та відповідно винесення постанови про накладення арешту на рахунки та майно - законодавство передбачає імперативну норму, що забороняє в період військового стану здійснення державним виконавцем будь-яких заходів примусового виконання рішення, в тому числі, щодо накладання арешту на майно, рахунки боржника з подальшим стягненням коштів з рахунків. Оскільки Харківська міська рада - є територіальною громадою, яка відноситься до території ведення активних бойових дій, державний виконавець, в силу вимог закону, не мав відкривати виконавче провадження та здійснювати інші будь-які дії в межах згаданих вище виконавчих проваджень, зокрема, але не виключно виносити постанови про накладення арешту на майно, кошти начебто боржника та стягувати такі кошти. Крім того, рахунки, які передбачені для виплат пенсії, інших державних виплат є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається. Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. На підставі зазначених фактів, об`єктивних підстав, які випливають з прямих вимог закону, а також отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та звернення стягнення на такі кошти заборонено законом в період воєнного стану - є підставою для зняття виконавцем арешту з коштів боржника, скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень, постанови про арешт майна коштів, інших процесуальних виконавчих документів, винесених ним у виконавчому провадженні та поверненні йому незаконно стягнутих коштів.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.
Тобто розгляд скарг на рішення, дії та бездіяльності державного та приватного виконавця розглядаються в порядку, визначеному ЦПК України, лише щодо виконавчих документів, виданих судами за результатами розгляду цивільних справ.
Згідно з положенням ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
ОСОБА_1 оскаржуються постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні №75189694, № 75190015 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні №75189694, № 75190015.
Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. 
Як встановлено частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою вказаної статті закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі №545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18), від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження №14-568цс19), а також у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі №361/1222/20, від 09 квітня 2020 року у справі №758/6070/19.
З урахуванням зазначених норм права та релевантної судової практики, вимоги скарги ОСОБА_1 про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні № 75189694, №75190015 та про стягнення з боржника основної винагороди від 31.05.2024 року у виконавчому провадженні № 75189694, №75190015 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, провадження у вказаній частині вимог скарги підлягає закриттю, оскільки не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Щодо вимог скарги про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №№75189694, 75190015, про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 75192104, про арешт коштів боржника (ВП №75189694), про арешт майна боржника (ВП №75189694), про закінчення виконавчого провадження (ВП№75190015), про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження (ВП №75190015), судова колегія виходить з наступного.
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями частини першої статті 18ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).
Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Посилання скаржника щодо неправомірності відкриття провадження та проведення примусових заходів з виконання судових рішень у зв`язку із положеннями п. 10-2 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положенні Закону України «Про виконавче провадження», яким забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку), є необґрунтованими, оскільки Постановою КМУ №45 від 13.01.2023 року було внесено зміну до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2022 р. № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», викладено абзац тринадцятий в такій редакції: «території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації російською федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими російською федерацією. Прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктом 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження».
Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що вимога скаржника щодо скасування вищевказаних постанов приватного виконавця є помилковою та не підлягає задоволенню.
Щодо неправомірності винесення приватним виконавцем постанов про накладення арешту на грошові кошти, та щодо вимог про знаття арешту з коштів в межах виконавчих проваджень №75189694, № 75190015 судова колегія зазначає наступне.
Згідно п 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження 12-28гс20), а також постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц(провадження № 61-10611св20) та від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20).
Як встановлено судом, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 31.05.2024 року у ВП №75189694 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 133244,4 грн.
Однак із матеріалів справи не вбачається, що банк, в якому відкриті рахунки боржника, повідомляв приватного виконавця про спеціальний режим використання такого рахунку та повертав постанову про арешт коштів боржника без виконання.
Посилання ОСОБА_1 про те, що арешт коштів на рахунку для зарахування пенсійних виплат, а також держаної виплати по досягнення дитиною 3-х річного віку, порушує конституційні права боржника, судова колегія не приймає, оскільки накладаючи арешт на спірний рахунок, приватний виконавець визначив порядок виконання постанови про арешт коштів боржника, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Однак банком не було повернуто постанову приватного виконавця Кудряшова Д.В. про арешт коштів боржника від 31.05.2024 року у ВП №75189694 без виконання, як і не було повідомлено приватного виконавця про неможливість накладення арешту на відповідний рахунок самим боржника.
З матеріалів справи також вбачається, що приватний виконавець постановою від 13.06.2024 року у ВП №75189694, на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» після отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, самостійно зняв арешт з коштів, а саме: рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк», що належить боржнику ОСОБА_1 .
Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку про обґрунтованість підстав щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні скарги в частині вимог про зняття арешту з коштів в межах ВП №75189694, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, про винесення приватним виконавцем постанов про накладення арешту на кошти у ВП №75190015.
Також не підлягають задоволенню вимог щодо зняття арешту з коштів в межах ВП №75190015, оскільки матеріали справи не містять доказів, про винесення приватним виконавцем постанов про накладення арешту на кошти у ВП №75190015.
Щодо вимог ОСОБА_1 про повернення незаконно та помилково стягнутих коштів у розмірі 14972 грн, то судова колегія зазначає наступне.
З повідомлення приватного виконавця Кудряшова П.Ю. за вих.№75192104/34103 від 19.06.2024 року вбачається, що в рамках виконавчого провадження за рахунок виконаної банком платіжної інструкції та примусового списання грошових коштів з арештованого рахунку боржника на депозитний рахунок приватного виконавця 04.06.2024 року надійшли грошові кошти в розмірі 14972,60грн, які були розподілені та перераховані наступним чином: за ВП 75190015:2684,99 грн платіжною інструкцією №21096 від 05.06.2024 року, як кошти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача АТ «Таскомбанк», 268,40 грн платіжною інструкцією №21095 від 05.06.2024 року, як основна винагорода приватного виконавця, 300,40 грн платіжною інструкцією №21094 від 05.06.2024 року як витрати виконавчого провадження, 69,00 грн платіжною інструкцією №21093 від 05.06.2024 року як витрати виконавчого провадження; за ВП №75189694: 10165,64 грн платіжною інструкцією №21100 від 05.06.2024 року, як кошти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача АТ «Таскомбанк», 1016,56 грн платіжною інструкцією №21099 від 05.06.2024 року, як основна винагорода приватного виконавця, 400,00 грн платіжною інструкцією №21098 від 05.06.2024 року як витрати виконавчого провадження, 69,00 грн платіжною інструкцією №21097 від 05.06.2024 року як витрати виконавчого провадження.
Відповідно до чч. 2, 3 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. 
Відповідно до пункту 73 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України.
Згідно з частиною 2 статті 90 вказаного Закону, стягувач несе відповідальність за обґрунтованість примусового списання (стягнення). Стягувач зобов`язаний відшкодувати платнику шкоду, заподіяну внаслідок необґрунтованого примусового списання (стягнення).
Виходячи з вищевикладеного та відповідно до повідомлення приватного виконавця Кудряшова П.Ю. за вих.№75192104/34103 від 19.06.2024 року щодо розподілу в рамках виконавчого провадження за рахунок виконаної банком платіжної інструкції на примусове списання грошових коштів з арештованого рахунку боржника на депозитний рахунок приватного виконавця 04.06.2024 року, які були розподілені та перераховані як на користь Банку-стягувача так і на користь приватного виконавця, а також те , що приватний виконавець не є суб`єктом відшкодування списаних на виконання рішення суду в примусовому порядку грошових коштів, на які накладено арешт в межах виконавчого провадження, а також те, що кошти перераховані не лише на його рахунок, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні в цій частині.
Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 18 липня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                                                О.В. Маміна
Судді:                                                                                        Ю.М. Мальований
                                                                               О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови складено 17.10.2024 року.