ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/323/24	Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В. 	
Провадження № 22-ц/817/913/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу №602/323/24 за апеляційною скаргою адвоката АНІЩЕНКО Катерини Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 липня 2024 року, ухвалене суддею Радосюком А.В., повний текст якого складено 26 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-
В С Т А Н О В И В:
       В березні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5  про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася одна дитина - син ОСОБА_6 , який на даний час є повнолітнім, однак продовжує навчання у вищому навчальному закладі і потребує матеріальної допомоги. Вважає, що відповідачка зобов`язана сплачувати аліменти на період навчання сина. У зв`язку з цим просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання у Ряшівському університеті м.Ряшів (Республіка Польща), в розмірі 5000.00 грн щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення сином 23-річного віку.
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 17.07.2024 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно на період навчання у Ряшівському університеті м.Ряшів (Республіка Польща), починаючи з 28.03.2024, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 3 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Тобто, вважає, що ОСОБА_4 не є належним позивачем з вищезазначеним позовом у даній справі, так як він не є суб`єктом у розумінні ст.199 СК України, який має право на подачу вищезазначеного позову та відповідно права на отримання таких аліментів на його користь, враховуючи також і те, що станом на дату звернення до суду з даною апеляційною скаргою, позивач не проживає разом з сином вже понад 2 роки.
Натомість відповідачкою було долучено копію договору на проживання в студентському гуртожитку Жешувського університету від 01.10.2023, згідно якого ОСОБА_6 має надану йому в користування і для проживання кімнату в гуртожитку для студентів з 01.10.2023 по 28.02.2027, місячна вартість проживання в якій коштує 470 злотих. Окрім цього, даний договір підписаний відповідачем особисто, оскільки на момент укладання договору їхній син ОСОБА_6 був неповнолітнім.
Вказує, що вона приймає активну участь у житті сина та надає кошти на його утримання по мірі необхідності, допомагає у вирішенні різноманітних питань, пов`язаних з легалізацією перебування, зі здоров`ям сина, готує для нього їжу, пере його одяг.
Матеріали справи містять докази того, що відповідачка на період навчання надавала грошові кошти сину, що зазначено в рішенні Лановецького районного суду Тернопільської області від 17.07.2024. До матеріалів справи долучені відповідні копії квитанцій від 27.01.2024, 11.10.2023, 10.11.2023, 14.12.2023, 01.09.2023, 27.02.2024, 27.01.2024, 11.10.2024, 11.10.2023, 14.12.2023, 01.09.2023, 27.02.2024, згідно яких відповідач перераховувала на рахунок сина грошові кошти.
Крім того, вказує, що у зв`язку з вторгненням росії на територію України, перебування громадян України на території країн Європейського союзу, у тому числі і на території Республіки Польща, регулюється Директивою Ради ЄС 2001/55 від 20.07.2021, яка регулює порядок надання статусу тимчасового захисту та встановлює перелік прав, які набувають громадяни України.
Отримавши тимчасовий захист на території Польщі для українських біженців після 24.02.2022, українські студенти мають можливість на безкоштовне навчання в державних університетах Польщі. Наразі їхньому сину ОСОБА_6 надано право безкоштовного навчання в Жешувському університеті.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.
Судом встановлено наступні обставини.
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 08.09.2017 шлюб, зареєстрований 08.08.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області, актовий запис №38, між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , розірвано (а.с.5).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20.12.2018 Лановецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с.6).
Згідно копії довідки, перекладеної з польської мови на українську мову, №KNP-Z/2501/2023/2024, 2023/2024 навчальний рік, зимовий семестр, виданої 31.01.2024, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є студентом Ряшівського Університету, Коледж: Природничих наук; курс навчання 1; семестр 1; факультет: інформатика; форма навчання - стаціонарна; початок навчання: 01.10.2023; планова дата закінчення навчання: березень 2027 року (а.с.8).
Згідно копії договору оренди кімнати в житловому приміщенні, перекладеному з польської мови на українську мову, договір укладений 18.02.2024 в м.Ряшів між орендодавцем ОСОБА_11 та орендарем ОСОБА_12 , орендодавець здає в оренду та надає в користування орендарю одну кімнату площею 10 м.кв. у будинку АДРЕСА_1 , сторони погодили місячну плату в розмірі 650 злотих (а.с.11-14).
Згідно копії відповіді на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_4 , старший лейтенант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призваний по мобілізації 01.04.2022 року на військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 ; наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 13.06.2022 призначений до в/ч НОМЕР_2 (а.с.28).
Згідно копій квитанцій від 27.01.2024, 11.10.2023, 10.11.2023, 14.12.2023, 01.09.2023, 27.02.2024, 27.01.2024, 11.10.2024, 11.10.2023, 14.12.2023, 01.09.2023, 27.02.2024, ОСОБА_9 перераховувала на рахунок сина ОСОБА_6 грошові кошти (а.с.31-33).
Згідно копії договору на проживання в студентському гуртожитку Жешувського університету, перекладеному з польської мови на українську мову, укладеному 01.10.2023 між Жешувським університетом та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 має надану йому в користування і для проживання кімнату в гуртожитку для студентів з 01.10.2023 по 28.02.2027 (а.с.36).
Згідно копії заяви ОСОБА_4 від 08.07.2019, останній дає свою згоду на виїзд до Республіки Польща у терміни з 10.07.2019 по 26.01.2022 його неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі ОСОБА_9 (а.с.37).
Згідно копій платіжних інструкцій, які є додатком до відповіді на відзив,
ОСОБА_4 перераховував на рахунок сина ОСОБА_6 грошові кошти (а.с.47-57).
Згідно копії скороченого свідоцтва про шлюб, перекладеному з польської мови на українську мову, виданого 13.03.2024, ОСОБА_13 , у зв`язку з одруженням 09.03.2024, змінила прізвище на « ОСОБА_14 » (а.с.74).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачки аліментів та обов`язку обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
З таким рішенням колегія суддів не погоджується.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
       Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 
1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 
2) продовження ними навчання; 
3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 
4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у сторін по справі є повнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається у Ряшівському університеті м.Ряшів (Республіка Польща) з 01.10.2023, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка №KNP-Z/2501/2023/2024, видана Ряшівським Університетом, яка перекладена з польської мови на українську.
Позивач на даний час є військовослужбовцем та проживає в Україні, а відповідачка та їхній син проживають у м.Жешув, чого сторонами не заперечується.
Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачки аліменти на його користь в розмірі 5000 грн, оскільки вважає, що саме він здійснює усі витрати на утримання сина, який продовжує навчання.
Так, з долучених позивачем до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що дійсно, протягом періоду з червня 2023 року по травень 2024 року позивачем систематично здійснювались перекази коштів повнолітньому ОСОБА_6 в різних сумах, в тому числі по 10 та 15 тисяч гривень.
Однак, з матеріалів справи вбачається і те, що відповідачка ОСОБА_8 теж здійснювала перекази грошових коштів своєму сину ОСОБА_6 з вересня 2023 року по лютий 2024 року в різних сумах по 300, 500 та 1000 польських злотих, доказами чого є долучені нею до матеріалів справи відповідні квитанції, перекладені з польської мови на українську, що не може не свідчити про надання своєму сину фінансової допомоги.
Як зазначалось вище, статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, при цьому батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Матеріалами справи, на думку колегії суддів, беззаперечно встановлено ту обставину, що відповідачка по справі надає повнолітньому фінансову допомогу. Разом з тим, суд першої інстанції, формально пославшись на вказану вище норму ст.199 СК України, не встановив будь-яких обставин щодо дійсної можливості відповідачки надавати таку допомогу, і в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо її працевлаштування чи отримання доходу, а також не встановив обставин щодо потреби повнолітнього у такій матеріальній допомозі у зв`язку з його навчанням.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі та не навів мотивів, з яких вважав за можливе стягувати з відповідачки аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, обмежившись лише доводом щодо обов`язку обох батьків утримувати таку, при тому, що в матеріалах справи містяться докази надання відповідачкою сину матеріальної допомоги.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити також і те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо вартості навчання в університеті, де навчається повнолітній син сторін.
Як вказала відповідачка у своєму відзиві на позов та в апеляційній скарзі, чого не заперечувалось і відповідачем, їхній син, як український біженець після нападу росії на Україну, після 24.02.2022 отримав тимчасовий захист на території Польщі та право на безкоштовне навчання в державних університетах Польщі, зокрема в Жешувському університеті, де і навчається. При цьому, як зазначає апелянт, нею особисто було укладено договір про надання сину кімнати для користування та проживання в гуртожитку для студентів з 01.10.2023 по 28.02.2027, місячна вартість якої становить 470 злотих, про що свідчить долучений відповідачкою перекладений на українську мову договір на проживання в студентському гуртожитку Жешувського університету від 01.10.2023 року.
Так, у постанові від 20.05.2020 у справі №635/1139/17 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів на дітей, які продовжують навчання, зазначив, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України. Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).
У даній справі ні судом першої, ні апеляційної інстанцій не встановлено будь-яких обставин, а у справі відсутні будь-які докази, які свідчать про здійснення сином сторін - ОСОБА_6 витрат у зв`язку з навчанням.
Судом першої інстанції не встановлено, чи має він дохід, та не залучено його до участі у справі для з`ясування його позиції у зв`язку із стягненням коштів на його користь, враховуючи також твердження апелянта про те, що їхній син, окрім навчання, також працює та має власний заробіток.
При цьому, колегія суддів враховує і те, що позивач тривалий час не проживає з сином, оскільки знаходиться в Україні, а його син - у Республіці Польща, у м.Жешув, де також проживає його матір - відповідачка ОСОБА_8 , яка, як вона зазначає, допомагає сину з оформлення документів, іноді готує йому їсти та пере його одяг.
Сам факт переказу коштів позивачем повнолітньому сину, на думку колегії суддів, не є безумовною підставою для стягнення аліментів з відповідачки на утримання повнолітнього, який продовжує навчання.
Наведені вище обставини справи суд першої інстанції не врахував та, відповідно, не надав їм будь-якої оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 17.07.2024 слід скасувати, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - відмовити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають новому розподілу.
Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката АНІЩЕНКО Катерини Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_15 - задовольнити.
Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 липня 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_15 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - відмовити.
Стягнути з позивача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_15 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1816.80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий 
Судді