ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8568/24 Справа № 190/1136/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Лопакової А.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-
В С Т А Н О В И В:

        ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Вишневе Кам`янського району Дніпропетровської області потяг здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер. Позивач є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , отже втратила рідного сина, який був її опорою і підтримкою. Повністю зруйновано її життя. Загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, вона вже не може розраховувати на підтримку сина. Внаслідок смерті сина її переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Завдану їй моральну шкоду оцінює в 300 000 грн., яку просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки 50 000 грн. 
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто з  Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, 03.07.2023 близько 21:30 рухався по правій колії (непарній) електровоз ЧС 7-215 пасажирський потяг у складі 10 вагонів, сполученням Запоріжжя Ужгород зі швидкістю 90 км/год., під керуванням машиніста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та помічника машиніста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухався у Кам`янському районі смт. Вишневе, у напрямку станції П`ятихатки на 91 км. пікет здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який сидів на колії справа за напрямком руху. Внаслідок ДТП пішоходу спричинені тілесні ушкодження від яких останній помер на місці.
На підставі даних, отриманих при проведені судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_2 , смерть його настала від травматичного шоку…в строк та, можливо, при обставинах, що в постанові тобто 03 липня 2023 року. При судово-токсикологічному дослідженні доставленої крові із трупа ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлений етиловий спирт у концентрації 3,09%.
Аналізуючи встановлені слідством обставини транспортної події вбачається, що безпосередньо перед наїздом машиніст електровоза ЧС-7 №215 подавав сигнал великої гучності, на який ОСОБА_2 не реагував через, ймовірно, вміст етилового спирту в крові у концентрації 3,09%. При цьому слідством не з`ясовано, чи був ОСОБА_2 живим в момент наїзду на нього електровоза, адже вміст етилового спирту в крові у концентрації 3,09% міг також стати причиною смерті. Відповідно, ОСОБА_2 міг померти ще до моменту наїзду на нього електровоза. В контексті цього Відповідач окремо звертає увагу Суду на формулювання, використані в постанові про закриття кримінального провадження, а саме: «смерть його настала від травматичного шоку…в строк та, можливо, при обставинах, що в постанові тобто ІНФОРМАЦІЯ_1…». Тобто смерть ОСОБА_2 внаслідок саме наїзду електровоза не є доконаним фактом, а є лише ймовірністю або ж припущенням.
Таким чином, за законом причини смерті засвідчуються висновком судовомедичної експертизи. Проте висновок судово-медичної експертизи позивачем не наданий, в зв`язку з чим в матеріалах справи відсутній доказ, який дає змогу встановити причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В свою чергу надані Позивачем Лікарське свідоцтво про смерть №98 та Довідка про причину не є висновком судово-медичної експертизи в розумінні вимог діючого законодавства і не є достатніми доказами для встановлення причин та обставин смерті ОСОБА_2 . Висновок: матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, з яких можна точно встановити, що смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок саме наїзду електровоза, а не по причині надмірного вживання напоїв із вмістом етилового спирту. Також, матеріали справи не містять висновок судовомедичної експертизи про причини смерті ОСОБА_2 . 
      В судове засідання,проведене в режимі відео конференції, з`явилися представник АТ «Українська залізниця»-адвокат Хлабистін  Д.М. та представникОСОБА_1 -адвокат Таргоній В.М..  
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що електровоз ЧС-7 №215, яким було скоєно наїзд на пішохода, перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпропетровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Виходячи з положень ст.1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, відповідачем АТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 має бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При визначені розміру враховано необережність самого потерпілого.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть.        04.07.2023 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування за № 12023041560000288 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 21:30 рухався по правій колії електровоза ЧС 7-215 пасажирський потяг у складі 10 вагонів, сполученням Запоріжжя-Ужгород зі швидкістю 90 км/год, під керуванням машиніста ОСОБА_3 та помічника ОСОБА_4 , рухався у Кам`янському районі смт. Вишневе у напрямку ст. П`ятихатки на 91 км пікет1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який сидів на колії справа за напрямком руху. Внаслідок ДТП пішоходу спричинені тілесні ушкодження від яких останній помер на місці.
Відповідно до копії листа АТ «Українська залізниця» від 22.04.2024 року електровоз ЧС-7 №215 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпропетровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у структурному підрозділі «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електровоза з 02.11.1993 року до цього часу.
Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 98 від 04 липня 2023 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причиною смерті є травматичний шок, інші 
комбінації переломів, які охоплюють декілька ділянок тіла, пішохід травмований при зіткненні з поїздом.
Відповідно до копії постанови заступника начальника СВ ВП № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12023041560000288 від 04.07.2023 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що син позивачки загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці. Між наїздом потягом на сина позивачки та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок.
Причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність сина позивачки , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння сидів на залізничній колії. 
Машиністом локомотиву подавалися звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 не вдалось.
Оскільки потяг (локомотив) відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.
Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачка як мати загиблого наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18. 
Посилання на те, що безпосередньо перед наїздом машиніст електровоза ЧС-7 №215 подавав сигнал великої гучності, на який ОСОБА_2 не реагував через, ймовірно, вміст етилового спирту в крові у концентрації 3,09%, при цьому слідством не з`ясовано, чи був ОСОБА_2 живим в момент наїзду на нього електровоза є безпідставними та спростуваються висновком судового-медичної експертизи. Відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність без наявності вини, якщо не доведе, що пригода сталася в результаті непереборної сили та умислу потерпілого. Таких доказів суду не надано, матеріали кримінального провадження таких доказів не містять.
Доводи про те ,що ОСОБА_2 міг померти ще до моменту наїзду на нього електровоза, тобто смерть ОСОБА_2 внаслідок саме наїзду електровоза не є доказаним фактом, а є лише припущенням, спростовуються встановленими обставинами. Згідно судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_2 , проведеної в межах кримінального провадження, його смерть настала від травматичного шоку, який виник внаслідок розтрощення кісток правої половини обличчя, прямих переломів 1-5 ребер,закритого перелому кісток правої плечової кістки, відкритого перелому правої стегнової кістки.Тілесні ушкодження у вигляді розтрощення,зміщення та деформації кісток правої половини обличчя та інші, які могли виникнути від дії тупого твердого предмету з обмеженою жорсткою поверхнею на рівні контакту з великою силою (великою швидкістю дії) в строк та,можливо при обставинах, що викладені в постанові і в даному конкретному випадку як ті,що в своїй сукупності призвели до смерті. 
    Вказівка на те, що відсутній висновок судово-медичної експертизи, яким би було встановлено причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні не може бути прийнята до уваги, оскільки при встановлених обставинах  діючим законодавством на відповідача покладено обов`язок відшкодування шкоди без вини.  
Інші доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд -   

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
 Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області  від 25 червня 2024 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді: