КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 369/14838/24                                                                                         Головуючий у І інстанції Гришко О.М.
Провадження № 22-ц/824/4942/2024                                                             Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
04 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Кобилянського Михайла Вікторовича на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року про притягнення 
ОСОБА_1 ,       ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності  за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
 
УСТАНОВИВ:
 
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 17000,00 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Кобилянський М.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024року скасувати, провадження у даній справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що доданий працівниками патрульної поліції до матеріалів справи відеозапис не може бути визнаний допустимим доказом, який вказує на доведеність вини ОСОБА_1 за начебто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки зміст відеозапису не підтверджує наявність в діях ОСОБА_1 складу такого адміністративного правопорушення. Крім того, такий відеозапис отриманий в результаті неприпустимих порушень працівниками патрульної поліції вимог чинного законодавства України. 
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Кобилянський М.В. звертає увагу апеляційного суду на те, що з наданого представниками патрульної поліції відеозапису, не вбачається, що ОСОБА_2 взагалі керував чи здійснював рух на транспортному засобі, тобто, доказі керування останнього в стані алкогольного сп`яніння в даній справі відсутні.
Крім того, з наданого відеозапису вбачається, що представниками патрульної поліції, всупереч ч. 4 ст. 256 КУпАП, не роз`яснювались права та обов`язки ОСОБА_2 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідки від його відмови, що надало можливості патрульному поліцейському шляхом обману отримати відмову від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Враховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_1 - адвокат Кобилянський М.В. вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях    ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджується наявними матеріалами справи.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Кобилянський М.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
На підставі цих вимог закону, а також ст.ст. 251, 252 КУпАП суд приймаючи постанову, повинен навести докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та дати їм належну оцінку в їх сукупності.
Однак, всупереч вказаним вимогам закону, судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані та перевірені обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП,  за якою складено протокол відносно ОСОБА_1 , є зокрема керування транспортними засобами особами в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження  відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Отже, при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом, ознак алкогольного/наркотичного сп`яніння, як і відмова такої особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, п. 2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зі змісту оскаржуваної постанови Києво-Святошинського районного суду від 23 вересня 2024 року вбачається, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 117306 від 25 серпня 2024 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.08.2024 та відеозаписом з місця події на цифровому носії.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними доказами.
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (ч. 1 ст. 266 КУпАП, п. 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).
Вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6).
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 117306 від 28 серпня 2024 року щодо  ОСОБА_1 вбачається, що останній відмовився його отримати, про що зроблена відповідна відмітка особою, яка складала даний протокол.  
У протоколі зроблено запис про те, що працівниками поліції здійснювалась відеофіксація. 
Із доданого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що відеофіксація розпочата 25.08.2024 о 00:35:33 та закінчується 00:37:26. Поряд із цим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що останній складений о 00:53:22, а час вчинення правопорушення відмічений як 25.08.2024 о 00:20:00. Із зазначеного слідує, що оформлення правопорушення тривало щонайменше 33 хв, однак поданий до суду відеозапис тривалістю 1 хв. 54 сек. не містить даних щодо усієї події. Зокрема, відеозапис не містить даних щодо керування ОСОБА_1 транспортного засобу, зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції, встановлення особи правопорушника, роз`яснення йому причини зупинки, його прав, суті правопорушення, в якому він обвинувачується. Запис також не містить даних щодо виявлення у особи ознак алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліцією в своїй діяльності застосовуються технічні прилади та технічні засоби, що мають фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліції для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання ПДР.
Застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюється Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом МВС №1026 від 18.12.2018 року.
Згідно з п. 5 Розділу ІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
З огляду на вказані вимоги Закону та Інструкції, доданий до матеріалів даної справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належним доказом у справі, оскільки він не є безперервним та не відображає відомостей про вчинення правопорушення, зокрема не підтверджує обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 117306 від 25 серпня 2024 року та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, зміст відеозапису не дає можливості суду перевірити відповідність дій працівників поліції вимогам Інструкції №1452, що є доводом апеляційної скарги. Свідків в протоколі не зазначено. 
Також, не є належним доказом вини  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в розумінні ст. 251 КУпАПі наявне в матеріалах справи направлення останнього на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки воно жодним чином не підтверджує вчинення ним правопорушення. 
До того ж таке направлення складається у разі направлення особи до закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, а не у разі відмови від його проходження.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростовним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності не підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови зазначеного не врахував, не дав належної оцінки матеріалам справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кобилянського Михайла Вікторовича задовольнити.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024року скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.    

 
Суддя
        Київського апеляційного суду                                              Д.О.Таргоній